Справа № 128/4015/24
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/4015/24

РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №1900 від 27.08.2024 вирішено визнати громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, в частині неперебування на військовому обліку з 11.10.2004 до 19.08.2024, та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн. Оскаржуваною постановою визначено, що штраф повинен бути сплачений згідно зі статтею 307 КУпАП протягом 15 днів від дня вручення (отримання) постанови за справою про адміністративне правопорушення у будь-якому відділенні банку/пошти за реквізитами, вказаними у цій постанові. Оскаржувану постанову він отримав під розпис 30.09.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить відповідна відмітка в даній постанові. Тому існують підстави для поновлення процесуального строку для подання даної позовної заяви щодо оскарження постанови №1900 від 27.08.2024. В оскаржуваній постанові зазначено, що згідно з відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за №650 від 19.08.2024, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 та підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: в 2004 році після досягнення 25-річного віку не прибув до РВК за місцем проживання для взяття на облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу. З 11.10.2004 до 19.08.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання. Оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з такого. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення №650 від 19.08.2024, на підставі якого по суті було винесено оскаржувану постанову, відповідачем було порушено приписи Кодексу України про адміністративні правопорушення та положення Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024. Фактично дані протоколу про адміністративне правопорушення №650 від 19.08.2024 та зміст оскаржуваної постанови відрізняються між собою, в даних документах зазначено різні начебто порушення правил військового обліку, а відтак об`єктивна сторона правопорушення, за яке позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, в протоколі та в оскаржуваній постанові є категорично різними, що є недопустимим. Подія інкримінованого позивачу правопорушення мала місце ще у 2004 році. Відповідно до положень ст. 210 КУпАП, в редакції станом на 11.10.2004, не було частини третьої статті 210 КУпАП і за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу від 17 грн до 51 грн, а не 17000 грн, а також строки за ст. 38 КУпАП закінчились. Відтак т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 , не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не правильно оцінив обстановку, прийняв по суті незаконне рішення, тому оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність складу адміністративного правопорушення. В протоколі про адміністративне правопорушення №650 від 19.08.2024, що по суті став підставою для винесення оскаржуваної постанови (в ній це зазначено), вказано, що суть адміністративного правопорушення громадянина ОСОБА_1 полягає у тому, що він порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: 2004 року після досягнення 25-річного віку не прибув до (М)РВК за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа. Натомість в оскаржуваній постанові, яка винесена на підставі даних, зазначених у вищевказаному протоколі, зазначено, що ОСОБА_1 начебто порушив вимоги вже абз. 6 ч. 10 та підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. В оскаржуваній постанові фактично міститься тільки посилання на порушення правил військового обліку, а у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач порушив і вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому в оскаржуваній постанові вже зазначено зовсім інші положення Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які нібито порушив позивач, а відтак взагалі є незрозумілим, які саме пункти даного положення ним було порушено: чи ті що зазначені в протоколі, чи ті що зазначені в оскаржуваній постанові, яка була винесена згідно з відомостями такого протоколу. Окрім того, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в оскаржуваній постанові, де зазначаються відомості про особу, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 допущено ряд помилок, зокрема, зазначено невірно зареєстроване місце проживання позивача (замість Луганська область зазначено Донецька область, також зазначено невірно РНОКПП позивача). В свою чергу до даної позовної заяви додаються копії як протоколу, так і оскаржуваної постанови вже з виправленнями з боку ОСОБА_1 . Більше того, в описовій частині оскаржуваної постанови (1 сторінка зі звороту) вказано таке: «з огляду на вказані обставини, дане правопорушення громадянином ОСОБА_3 було припинено 19.08.2024 року». Вищезгадана особа, яка зазначена в оскаржуваній постанові, взагалі жодного відношення до обставин справи немає. Це свідчить про свідоме нехтування працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 вимог та положень Закону щодо оформлення матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначені обставини, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, свідчать про невідповідність встановлених у вказаних вище документах обставин дійсним обставинам справи, а також недодержання працівниками відповідача вимог щодо складення та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, що в свою чергу є підставою для скасування останньої та закриття провадження у справі за даним фактом. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, окрім численних порушень Закону та Інструкції, у ньому взагалі відсутні посилання на будь-які документи, які до нього долучаються та на підставі яких можливо б було зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення №650 від 19.08.2024 не долучено відомості щодо здійснення перевірки функціонування системи військового обліку громадян України в органах державної влади, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з приводу відсутності у таких інформації щодо позивача, як такого, що не перебуває на військовому обліку у відповідному ТЦК та не виконує правила військового обліку. Свій обов`язок з приводу оновлення даних, який визначений Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач станом на 15.07.2024 не порушив. Так, у визначений законодавством строк позивач через застосунок Резерв+ уточнив свої військово-облікові дані. Згідно з даними, які зазначені в оскаржуваній постанові, подія інкримінованого позивачу правопорушення мала місце ще у 2004 році. Відповідно до положень ст. 210 КУпАП, в редакції станом на 11.10.2004, не було ч. 3 ст. 210 КУпАП, закони в Україні не мають зворотної сили, а тому притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є незаконним та порушує низку норм чинного законодавства. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов?язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Саме на відповідача покладається обов`язок контролю за виконанням військового обов`язку громадянами України. Тільки з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду. Отже, він не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 11.10.2004, бо норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що зрештою ним і було зроблено вчасно. Тож немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. Тому просить поновити процесуальний строк на подання позовної заяви з поважних причин; скасувати постанову №1900 від 27.08.2024, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 грн, а провадження у справі закрити; вирішити питання розподілу судових витрат.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 09.10.2024 відкрив провадження у справі та призначив судове засідання.

16.10.2024 від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву без долучення до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу по справі.

В судове засідання 31.10.2024 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи провести за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 попередньо подав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача.

В частині третій статті 194 КАС України зазначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 31.10.2024 за відсутності учасників справи без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що постановою №1900 від 27.08.2024 «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення» т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , установив, що «згідно з відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за №650 від 19.08.2024, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 та підп. 7 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: в 2004 році після досягнення 25-річного віку не прибув до РВК за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу, з 11.10.2004 до 19.08.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання; згідно з поясненнями ОСОБА_1 , вину свою в порушенні правил військового обліку визнав частково та пояснив, що прибував до РВК ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за місцем проживання, однак не зміг отримати військово-обліковий документ, оскільки не було бланків, надалі не з`являвся у зв`язку з роботою; отже громадянин ОСОБА_1 фактично не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних з 11.10.2004, з цього часу громадянином було порушено вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням змін, які вносилися до Закону щодо військового обліку; у даному випадку громадянином було вчинено триваюче правопорушення; при розгляді справи встановлено, що громадянин ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 19.08.2024 і відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП; з огляду на вказані обставини, дане правопорушення громадянином ОСОБА_3 було припинено 19.08.2024, коли останній самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік та оформлення військово-облікового документа; за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; на підставі вищевикладеного і керуючись статтями 210, 235, 276-280 та статтею 284 КУпАП постановив громадянина ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, в частині неперебування на військовому обліку з 11.10.2004 до 19.08.2024 та притягнути громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн», що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 16-17).

Згідно з копією протоколу №650 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 19.08.2024, головний спеціаліст командування, працівник ЗСУ ОСОБА_5 , уповноважена складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 грудня 2023 року №844, керуючись статтями 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, склала цей протокол про те, що « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: 2004 року після досягнення 25-річного віку не прибув до (М) РВК за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу, з 11.10.2004 до 19.08.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання; за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП» (а.с. 15).

Згідно з електронним військово-обліковим документом із застосунку «Резерв+», військово-облікові дані ОСОБА_1 уточнено вчасно (а.с. 18).

Судом також установлено, що копію оскаржуваної постанови «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024 позивач ОСОБА_1 отримав лише 30.09.2024, що підтверджується відміткою у постанові про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1900 від 27.08.2024 (а.с. 16-17).

В частині першій статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 (справа № 800/499/17), строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки позивач отримав копію постанови лише 30.09.2024, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає наведені у позовній заяві причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у зв`язку з чим строки підлягають поновленню.

У статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

У статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В частині другій статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Установлено, що постановою «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн за те, що «в 2004 році після досягнення 25-річного віку не прибув до РВК за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу, з 11.10.2004 до 19.08.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання».

В частині шостій та восьмій статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на 2004 рік) визначено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, зобов`язані: прибувати за викликом військового комісаріату до призовних дільниць для приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою одержання військової спеціальності, призову на військову службу або на збори; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку. Виконання Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» покладається на громадян України, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок військовозобов`язаного прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки має виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

Однак стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з жовтня 2004 року до моменту припинення правопорушення.

Докази, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діє на час винесення оскаржуваної постанови), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

У постанові «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення» за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1900 від 27.08.2024 зазначається про порушення ОСОБА_1 у жовтні 2004 року вимог абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, згідно з додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Варто зазначити, що на час вчинення правопорушення (жовтень 2004 року), про яке зазначено у постанові «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024, частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не існувало, а було передбачено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, зобов`язані: прибувати за викликом військового комісаріату до призовних дільниць для приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою одержання військової спеціальності, призову на військову службу або на збори; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку.

Крім того, Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1487 лише 30.12.2022, на час вчинення правопорушення (жовтень 2004 року), про яке зазначено у постанові «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024, ще не діяв.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач в оскаржуваній постанові посилається на порушення ОСОБА_1 положень нормативно-правових актів, яких станом на 2004 рік не існувало, суд позбавлений можливості встановити, які ж саме правила військового обліку у жовтні 2004 року порушив ОСОБА_1 .

Більше того, станом на жовтень 2004 року статтею 210 КУпАП була передбачена відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах, а також за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. При цьому, за такі порушення була передбачена відповідальність у виді штрафу: за частиною першою статті 210 КУпАП від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за частиною другою статті 210 КУпАП від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

19.05.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

До 19.05.2024 норми частини третьої статті 210 КУпАП не існувало.

Крім того, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно зі ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

У статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення вказаного принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Застосовування ІНФОРМАЦІЯ_5 закону, що діяв на час розгляду справи відносно ОСОБА_1 , а не закону, що діяв під час вчинення правопорушення, у даному випадку, погіршило становище ОСОБА_1 , оскільки такими діями була посилена його відповідальність, що, відповідно до статті 8 КУпАП, є неприпустимим.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

16.10.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» було подано до суду відзив на позовну заяву без долучення до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу по справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 175 КАС України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам копію відзиву та доданих до нього документів.

В частині другій статті 175 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, відзив на позовну заяву суд не бере до уваги, оскільки до нього не долучено документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що оскаржувана постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024 відносно ОСОБА_1 прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів правомірності винесеного рішення стороною відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

В частині першій статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 02.10.2024, позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 605,60 грн, відповідно до ст. 139 КАС України, мають бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 (оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 є відокремленим підрозділом та має правовий статус суб`єкта без права юридичної особи).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заявуОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову «про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» №1900 від 27.08.2024 відносно ОСОБА_1 . Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

ВідповідачІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ