Справа № 693/655/24
Суддя: Шимчик Р. В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

693/655/24
2-а/693/11/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2024 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді Шимчика Р.В., за участю секретаря судового засідання Коломієць С.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Надолинського Я.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Жашків адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач 07.05.2024 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 27.04.2024 року поліцейський 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції ОСОБА_2 склала постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2012708 відносно нього, про те, що ОСОБА_1 27.04.2024 року о 13:29 год. на 211 км. на а/д М-05 Київ Одеса, (поблизу м. Умань) рухаючись на автомобілі марки MERSEDES - BENZ EQS 450 Д.Н.З. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год. чим перевищив максимально допустиму швидкість більше ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.9.6. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відносно останнього було застосовано покарання у виді штрафу 340 гривень.

Однак позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає її незаконною.

На думку позивача, існують об`єктивні обставини, які виключають його вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Під час руху автомобіля за кермом перебував близький родич позивача, інформацію про якого, керуючись ст.. 63 Конституції України, ОСОБА_1 називати не бажає, а сам позивач знаходився на передньому пасажирському сидінні. Коли особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та позивач побачили, що працівники поліції зупиняють їх автомобіль, водій звернувся до ОСОБА_1 із проханням, щоб він сів за кермо, оскільки водій нещодавно отримав тимчасове посвідчення водія та не бажає, щоб відносно нього було винесено постанову про притягнення до відповідальності за порушення, пов`язані із дорожнім рухом, оскільки через 2 роки можуть виникнути труднощі із заміною посвідчення водія на постійне, а саме : необхідно буде повторно здавати екзамени у ТСЦ.

ОСОБА_1 погодився, водій, не виходячи з автомобіля, пересів на заднє сидіння, а позивач на водійське.

Факт того, що відбулась заміна водія, після зупинки транспортного засобу, підтверджується і тим, що сержант поліції ОСОБА_2 особисто підтвердила ту обставину, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом під час руху, та вчинення адміністративного правопорушення. Позивач перепитав у поліцейської, чи дійсно вона бажає скласти відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що вона сама підтвердила. Однак поліцейська повідомила, що складе відносно ОСОБА_1 постанову.

З огляду на вищевикладене ОСОБА_1 вважає, що поліцейською неправомірно було винесено відносно нього оскаржувану постанову серії ЕНА № 2012708 від 27.04.2024 року, а тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 10.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

17.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду письмовий відзив на позов, у якому вона просила суд в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що дії працівника поліції відповідають вимогам діючого законодавства. В обґрунтування відзиву зазначила, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб,номерний знак та особу водія. Для фіксації допустимих швидкісних режимів транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховуючи похибку приладу ± 2 км/год, прилад дозволяє вимірювання швидкості на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у близько 10-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому отпичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходу до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam (LTI, СЩА) застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірної інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язком. У позовній заяві позивач вказує, що у зазначений в оскаржувальній поставі день і час транспортним засобом керував не він, а його близький родич, інформацію про якого він називати не бажає, посилається на ст. 63 Конституції України. Таке твердження позивача не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наданим суду відеозаписом № export-3xsii, здійсненим за допомогою службового нагрудного відео реєстратора. Так, на 00 хв. 27 сек. відеозапису № export-3xsii зафіксовано, що саме позивач сидить за кермом автомобіля безпосередньо одразу після зупинки транспортного засобу. Під час спілкування з поліцейською ОСОБА_1 жодного разу не сказав, що він не керував транспортним засобом, а навпаки поводив себе як водій. На виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України факт керування транспортним засобом позивачем доводиться належним та допустимими доказами. При цьому, ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу. Отже, позивач на підтвердження своїх тверджень та спростування тверджень відповідача жодних доказів не надав. Викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову щодо порушення інспектором норм матеріального чи процесуального права та не спростовуються наявністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

20.05.2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він просив суд позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що відповідач у своєму відзиві підтверджує факт наданими відповідачем доказами, а саме : електронний носій, доданий до відзиву, компакт-диск, який містить відеозаписи із нагрудної камери працівників поліції, окрім того, на вказаному компакт диску міститься відеозапис та фотознімок зроблений за допомогою приладу вимірювання швидкості під час руху транспортного засобу у момент вчинення правопорушення. На вищезгаданому фото видно, що особа, одягнута у футболку білого кольору та кофту чорного кольору, у момент вчинення правопорушення знаходиться на передньому пасажирському сидінні. На відеозаписі із нагрудних камер працівників поліції, які почали фіксувати з моменту зупинки транспортного засобу, вбачається, що після зупинки транспортного засобу особа, одягнена у футболку білого кольору та кофту чорного кольору, знаходиться на водійському сидінні, а на передньому пасажирському сидінні пасажир відсутній взагалі, що лише доводить ту обставину, що водій та пасажир після зупинки помінялися місцями у автомобілі. Позивач, який у момент правопорушення перебував на передньому пасажирському сидінні, пересів за кермо, а особа, яка фактично вчинила адміністративне правопорушення, пересіла на заднє сидіння автомобіля. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2012708 відносно ОСОБА_1 , складена від імені посадової особи сержанта поліції ОСОБА_2 .. Проте вбачається, що ОСОБА_2 весь час з моменту зупинення до моменту, коли позивач отримав копію постанови, знаходилася поруч із позивачем та жодних документів паперових чи в електронній формі не складала. Але на відеозаписі наявні чіткі звуки фотографування на камеру мобільного телефону ОСОБА_2 , у той момент, коли позивач пред`явив на вимогу свої документи. Та через кілька хвилин інший працівник поліції чоловічої статі підійшов до автомобіля позивача, де у той час також знаходилася ОСОБА_2 , та передав їй уже написані та роздруковані два примірними постанови. А в подальшому вже вона запропонувала ОСОБА_1 поставити свої підписи у них. Враховуючи вищевикладені обставини, можна припустити, що постанову серії ЕНА № 2012708 було складено не особисто ОСОБА_2 , а іншою особою чоловічої статі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, повідомили, що водій, який перебував за кермом автомобіля на час складання оскаржуваної постанови, є родичем позивача, проходить службу в ГУР МО України, бере участь безпосередньо у бойових діях і не бажає, щоб були розповсюджені його індивідуальні анкетні дані, тому не може бути допитаний в якості свідка.

У судове засідання представник відповідача Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судове засідання представник відповідача Департаменту патрульної поліції не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з ст. 9 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1ст. 6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч. 1ст. 286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.04.2024 року поліцейським 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції ОСОБА_2 було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА № 2012708, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 27.04.2024 року об 13 год. 29 хв. 35 с. керував транспортним засобом марки MERSEDES - BENZ EQS 450, д.н.з. НОМЕР_1 на 211 км. а/д Київ Одеса в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год. Перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалася приладом TruCamТС000735, чим порушив п. 12.9.6 ПДР України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень передбачених швидкості руху передбачених знаками 3.29,3.31, 30.3.

Відповідно до п.2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015р. №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП.

Також, ч. 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух`п ередбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до змісту ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України( далі КАС) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач та представник позивача, як і в позовній заяві, так і під час розгляду справи зазначали, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, оскільки за кермом перебував не останній, а його родич, постанова не відображає дійсних обстави справи та винесена із порушенням норм чинного законодавства. Проте, позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано суду жодних належних доказів.

Судом переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який міститься на CD-диску та долучений до відзиву представником відповідача. З вказаного відеозапису встановлено, що 27.04.2024 поліцейською 6 роти 1 бат. управління патрульної поліції в Черкаській області сержантом поліції ОСОБА_2 було зупинено автомобіль марки MERSEDES - BENZ EQS 450, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки вище вищевказаний автомобіль в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» рухався зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 20 км/год. За кермом автомобіля, а саме на передньому водійському сидінні, перебував позивач ОСОБА_1 . Останній одразу пред`явив поліцейській документ-перепустку, на що йому було зазначено, що такий документ не потрібний. Під час складання постанови поліцейською було роз`яснено права позивача та зазначено суму штрафу, який передбачено за вказане правопорушення. За час проведення розгляду справи ОСОБА_1 будь-яких клопотань чи зауважень не висловлював, та не повідомляв працівника поліції, що за кермом автомобіля він не перебував.

У даному випадку суд приймає у якості належних та допустимих доказів відео файли з фіксацією того, як позивач ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля на водійському сидінні, що свідчить про наявність у діях особи, яка керувала даним транспортним засобом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП.

Суд критично розцінює твердження позивача, що він під час вчинення адміністративного правопорушення не перебував за кермом автомобіля, а перебував його родич, інформацію про якого, керуючись ст. 63 КК України, ОСОБА_1 розголошувати не бажає, оскільки, на думку суду, останній таким чином має на меті уникнути адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що згідно зі сталою практикою ЄСПЛ ( рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року) Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

У судовому засіданні встановлено, що 27.04.2024 на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, дії працівників поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, Кодексу адміністративного України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено правомірно.

Судом установлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується відеодоказом, поданим представником відповідача, з якого чітко видно автомобіль позивача, за кермом якого перебуває останній, та дії поліцейського, які відповідають вимогам законодавства. Крім того, позивач будь-яких зауважень чи заперечень під час розгляду справи, а саме, що він не перебував за кермом під час вчинення адмінівстративного правопорушення, не заявляв.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2012708 від 27.04.2024, якою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.9, 12, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 262, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.11.2024.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик