Справа № 400/1576/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1576/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління служби безпеки України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024р. у справі №400/1576/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив зобов`язати Управління служби безпеки України в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.11.2023 року по виплаті грошової допомоги при звільненні у розмірі 25%.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.11.2023 року по виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.11.2023 року по виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 провадження №11-1329aпп18.

Не погодившись з таким рішенням, Управлінням служби безпеки України в Миколаївській області подано апеляційну скаргу, в якій, апелянт посилаючись на порушення позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні служби безпеки України в Миколаївській області.

Наказом Голови Служби Безпеки України від 05.05.2023 № 560-ОС/дск позивача звільнено з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 та абз. одинадцятого підпункту "ґ" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через тaкi сiмейнi обставини або iншi поважнi причини (вiйськовослужбовцi, якi самостiйно виховують дитину (дiтей) віком до 18 poків).

Наказом начальника Управління СБУ в Миколаївській області від 26.05.2023р. №72-ОС/дск ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

18.11.2023 р. на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.09.2023р. по справі №400/8284/23 на розрахунковий рахунок позивача нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 223587,86 грн.

На думку позивача, оскільки Управління СБУ в Миколаївській області несвоєчасно здійснило з ним розрахунку при звільненні, він має право на отримання середнього заробітку (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки такого розрахунку, що стало підставою його звернення до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити останню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати.

Водночас відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи, що спірні правовідносини пов`язані зі звільненням позивача з публічної служби, до спірних правовідносин підлягають застосування саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки такі положення є спеціальними по відношенню до ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні проведений відповідачем 18 листопада 2023 року, отже місячний строк звернення до суду з цим позовом обраховується саме з цієї дати. Водночас, позивач звернувся до суду звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом лише 19 лютого 2024 року, тобто з пропуском місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, положеннями статті 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання останньому можливості подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини пропуску строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Отже, КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.

Разом з цим, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.

Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовно судом. Однак, у будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має вжити заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку.

Такий правий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 12 березня 2024 року по справі №380/9291/22.

Враховуючи наведені вище приписи процесуального законодавства, а також правову позицію Верховного Суду, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ухвалою від 04.09.2024р. запропонувала представнику позивача надати пояснення щодо дотримання строку звернення до суду з даним позовом та/або клопотання про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову з врахуванням зазначеного вище колегією суддів правового регулювання.

З матеріалів справи вбачається, що копію вищезазначеної ухвали суду отримано представником позивача 15.10.2024р., однак останній у встановлений судом строк не виконав вимоги ухвали суду від 04.09.2024р. та не надав суду своїх пояснень відносно пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів констатує, що лише за умови дотримання позивачем строку звернення до суду або визнання причин пропуску строку поважними суд може розглядати справу і вирішувати спір по суті.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Під час розгляду апеляційної скарги у даній справі колегією суддів встановлено, що при відкритті провадження у даній справі в ухвалі від 21.02.2024р. суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 подано з додержанням вимог ст.ст.160-161 КАС України, підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження у адміністративній справі відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник Управління служби безпеки України в Миколаївській області зазначав про порушення ОСОБА_1 строку звернення до суду з відповідним позовом.

Однак, суд першої інстанції не надав правової оцінки таким доводам та ухвалив оскаржуване судове рішення про задоволення позову.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено звернення позивачем до суду поза встановленим місячним строком ч. 5 ст. 122 КАС України.

Серед визначених статтею 315 КАС України повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є скасування судового рішення повністю або частково і у відповідній частині закриття провадження у справі повністю або частково або залишення позовної заяви без розгляду повністю або частково (п.3 ч.1 ст.315 КАС України).

З вказаної норми слідує, що під час розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції повинен перевірити наявність/відсутність підстав для закриття провадження у справі або ж залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку звернення до суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024р. підлягає скасуванню з ухваленням рішення про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління служби безпеки України в Миколаївській області,- задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024р.,- скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук