Справа № 420/33228/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
30 жовтня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості по соціальним виплатам та зобов?язання поновити піклування над особою, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому позивачі просять суд:
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради заборгованість по соціальним виплатам у розмірі 429 946,00 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 73 202,71 грн. та вартість договірної форми навчання, Одеський ОБМУ - 22 860 грн.;
- поновити ОСОБА_1 обов`язки піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 .
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина 2 ст. 171 КАС України).
Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суддя встановив наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позов поданий із порушенням процесуальних вимог, встановлених КАС України.
Позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою (ч.1 ст. 21 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 172 КАС України зазначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Разом з тим, згідно ч.4 ст.172 КАС України закріплено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.1 ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч.1 ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.
Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч.2 ст.60 ЦК України).
За статтею 243 Сімейного кодексу України (далі - СК України) опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.
Відповідно до п.1.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88 (далі - Правила), опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил).

Частина друга статті 79 Цивільного кодексу України закріплює, що рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Пунктом першим частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що позивач в першій вимозі оскаржує невиплату Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради грошової допомоги за утримання дітей за період з 2021 року по 2024 рік включно.

З посиланням в адміністративному позові на норми ЦК України, позивачами також заявлено другу вимогу про поновлення ОСОБА_1 обов`язків піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів неповнолітньої особи.

З цього приводу суд зауважує, що частиною 1 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частина 2 статті 2 КАС України: до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.12.2018 року по справі №591/3799/14-а за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Служби у справах дітей Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасувати рішення виконкому №225 від 20.05.2014р. в частині визнання такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування: п.4.1 ОСОБА_4, у зв`язку з передачею на виховання батьку, на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси №2314/7124/12 від 29.01.2013р. та висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради про можливість передачі дитини для подальшого виховання батькові; припинення опіки над малолітньою ОСОБА_4 на підставі висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради про можливість передачі дитини для подальшого виховання батькові; визнання такими, що втратили чинність п. 13.3 - рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2013 року №3 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлення опіки» дійшов наступних висновків:

Підпункт 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини): отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Верховний Суд у вищевказаній постанові від 07.12.2018 року також зазначив, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Пункт 94 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Заява №10383/09): ця частина справи стосується заходу, а саме призначення бабусі опікуном дитини заявника, в результаті чого було істотно обмежено доступ заявника до дитини та його участь у її вихованні. Зокрема, відповідно до законодавства України рішення про встановлення опіки надавало опікуну право одноосібного опікування дитиною та на визначення способів її виховання. Таке рішення залишається чинним до досягнення дитиною чотирнадцяти років, після чого опікун автоматично стає її піклувальником та продовжує здійснювати повноваження щодо опікування та піклування про дитину до досягнення нею повноліття (див. пункти 58 і 59). Таким чином, відсутні жодні сумніви щодо того, що рішення про встановлення опіки було втручанням у право заявника на повагу до його сімейного життя у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави вважати, що спір у справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів у сфері сімейних відносин.

З огляду на зазначене колегія суддів Верховного Суду зазначила, що розглядаючи справу, суди всіх інстанцій помилково виходили з того, що спір у цій справі належить до юрисдикції адміністративних судів. Провадження в адміністративній справі Верховним Судом було закрити та роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно приписів частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про те, що в адміністративному позові у справі №420/33228/24 позивачами одночасно заявлено вимоги, які мають розглядатися в порядку різного судочинства, а саме адміністративного (стягнення на користь ОСОБА_1 з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради заборгованості по соціальним виплатам) та цивільного (поновлення ОСОБА_1 обов`язків піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 ).

Згідно п.6 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на те, що позивачами було порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлених КАС України, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву та додані до неї матеріали позивачам.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-11, 160, 161, 169, 171, 172, 242, 243, 256, 293-295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості по соціальним виплатам та зобов?язання поновити піклування над особою повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачам, що повернення позовної заяви не позбавляє їх права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Білостоцький О.В