Справа № 420/25893/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області №109 від 01.11.2021 про заборону в`їзду в Україну, щодо громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 115 від 02.11.2021 про заборону в`їзду в Україну, щодо громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді 1700 грн.. Вказаний штраф сплачено позивачем, що неодноразово підтверджувалось в судах різних інстанцій, та визнавалось відповідачем в процесуальних документах. При розгляді справи № 420/22542/21 Одеським окружним адміністративним судом, також встановлено факт сплати вищевказаного штрафу. Однак, Відповідач у рішенні № 109 від 01.11.2021 року зазначає підставу винесення рішення «не виконання майнових зобов`язань перед державою Україна», що не відповідає дійсності. Також, рішення №115 від 02.11.2021 року винесено «через ухиляння від виконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 08.09.2021 року № 225». Позивач звертає увагу, що рішення про примусове повернення від 08.09.2021 року № 225 оскаржувалось в Приморському районному суді м. Одеси (справа № 522/17705/21) та у П`ятому апеляційному адміністративному суді у період з вересня 2021 року по грудень 2022 року. також, рішення № 115 від 02.11.2021 року винесене на тих же підставах, що рішення від 08.09.2021 року № 81 про заборону в`їзду в Україну, яке оскаржено в суді справа № 420/22542/21.

18.09.2024 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.09.2021 ПН МОД № 005857 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп. за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції чинній на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності). Зазначена постанова в суді позивачем не оскаржувалася. Відповідно до ч. 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. Проте, у встановлений строк, сума штрафу не була сплачена позивачем, через що, 12.10.2021 ГУ ДМС в Одеській області звернулося до Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження. Водночас, слід зазначити, що додана до матеріалів позовної заяви, копія квитанції про сплату 23.07.2024 штрафу в сумі 5 100,00 грн., не є оплатою штрафу в сумі 1 700,00 грн., накладеного в 2021 році. У зв`язку з несплатою позивачем штрафу, у відповідності до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ГУ ДМС в Одеській області 01.11.2021 було прийнято рішення № 109 про заборону в`їзду в Україну громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За порушення позивачем 08.09.2021 ГУ ДМС в Одеській області було прийняте рішення № 225 про примусове повернення в країну походження позивача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 17.09.2021. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Підставою для прийняття ГУ ДМС в Одеській області рішення про заборону в`їзду в Україну стало те що зазначена особа уникає строків і порядку виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, враховуючи подальше незаконне перебування особи на території України, що впливає на державні інтереси та забезпечення національної безпеки України, керуючись абзацом 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2021 № 3773-VI. Отже, за умови встановленої необхідності забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні з боку позивача у ГУ ДМС в Одеській області були наявні підстави для прийняття рішення № 115 від 02.11.2021 про заборону в`їзду в Україну.

19.09.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Таджикистан, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 від 24.10.2002 року.

08 вересня 2021 року працівниками ГУ ДМС України в Одеській області під час проведення оперативно-профілактичних заходів за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому відповідачем під час здійснення перевірки законності перебування позивача на території України було встановлено, що ОСОБА_1 прибув в Україну у 2016 році легально через КПП «Одеса», однак станом на 08.09.2021 року на території України перебуває незаконно.

08.09.2021 року постановою ГУ ДМС України в Одеській області від 08 вересня 2021 року серії ПН МОД №005857 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД №005799 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Зазначений штраф позивачем було добровільно сплачено 16.09.2021 року, що підтверджується матеріалами справи.

08.09.2021 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №225 про примусове повернення позивача в країну походження та зобов`язано його залишити територію України у термін до 17 вересня 2021 року, оскільки останній своїми діями порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 року у справі № 522/17705/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження іноземця або особи без громадянства за №225 від 08.09.2021 року - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 по справі № 522/17705/21 рішення Приморського районного суду м.Одеси від 1 грудня 2021р. залишено без змін.

Крім того, 08.09.2021 року відповідачем було винесено рішення №81, яким громадянину Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки.

Не погодившись із зазначеним рішенням №81 від 08.09.2021 року та вважаючи його протиправним, позивач оскаржив його у суді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 року у справі №420/22542/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.09.2021 року №81 про заборону громадянину Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі № 420/22542/21 залишено без змін.

01.11.2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено рішення № 109 про заборону в`їзду в Україну, яким заборонено громадянину Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, період контролю: 01.11.2021 - 01.11.2024 роки.

Рішення прийняте у зв`язку з несплатою позивачем штрафу за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі постанови ГУ ДМС України в Одеській області від 08 вересня 2021 року серії ПН МОД №005857.

02.11.2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено рішення № 115 про заборону в`їзду в Україну, яким заборонено громадянину Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, період контролю: 01.11.2024 -01.11.2027 роки.

Підставою для прийняття рішення № 115 про заборону в`їзду в Україну є ухилення позивача від виконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 08.09.2021 року № 225.

Також, в рішенні зазначено, що позивач уникає строків і порядку виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Зазначено, що подальше незаконне перебування особи на території України, впливає на державні інтереси та забезпечення національної безпеки України.

15.07.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 32 про примусове видворення з України громадянина Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово видворити з України громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Вважаючи вказані рішення про заборону в`їзду в України протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі ЗУ №3773-VI).

Відповідно до п. 6 ст. 1 цього Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Приписи статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", які кореспондуються з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗУ №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 8 Закону України №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону (частини 2 ст. 8 ЗУ №1710-VI).

Згідно частини 3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну регламентовані статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, відповідно до вказаної статті Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства у випадках, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Інструкція №353/271/150).

Згідно п. 4 цієї Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5).

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі Інструкція №1235).

Відповідно до п. 3 цієї Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із п. 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) слідчих підрозділів органів внутрішніх справ - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів міліції громадської безпеки - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою - у разі невиконання особою постанови про накладення адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції ДМС України.

Відповідно до п. 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Пунктом 6 Інструкції визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Порядок направлення рішення про заборону в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, визначений у п. 8 вказаної Інструкції.

Висновки суду.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що

Стосовно рішення ГУ ДМС України в Одеській області №109 від 01.11.2021 про заборону в`їзду в Україну, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вищевказане рішення № 109 від 01.11.2021 року прийняте у зв`язку із невиконанням позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД 005857 від 08.09.2021 року у вигляді 1700 грн.

Суд звертає увагу, що питання сплати позивачем штрафу у розмірі 1700 грн. на підставі прийнятої відповідачем постанови серії ПН МОД 005857 від 08.09.2021 року вже досліджувалося судом в адміністративній справі №420/22542/21.

Так, відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 року у справі №420/22542/21 встановлено факт сплати позивачем штрафу у розмірі 1700 грн., винесеного на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД 005857 від 08.09.2021 року, що підтверджується квитанцією від 16.09.2021 року, суд дійшов висновку про те, що доводи Головного управління ДМС України в Одеській області про ухилення позивача від сплати вищевказаного штрафу є безпідставними, необґрунтованими та спростованими судом.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області №109 від 01.11.2021 року про заборону в`їзду в Україну є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 115 від 02.11.2021 року про заборону в`їзду в Україну, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для винесення оскаржуваного рішення № 115 від 02.11.2021 року стало ухилення позивача від виконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення від 08.09.2021 року № 225.

Суд звертає увагу, що позивачем оскаржувалося рішення про примусове повернення від 08.09.2021 року № 225 до Приморського районного суду м. Одеси.

Отже, правову оцінку щодо підстав повернення позивача до країни походження та правомірність винесення рішення від 08.09.2021 року №225 вже було надано в межах розгляду справи №522/17705/21.

Так, Приморським районним судом м. Одеси рішенням від 01.12.2021 року у справі №522/17705/21, залишеним в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження іноземця або особи без громадянства за №225 від 08.09.2021 року.

Згідно частини 5 названої статті Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Проте, позивач рішення № 225 від 08.09.2021 року не виконав, територію України не покинув.

Суд звертає увагу на той факт, що позивач за весь час не вживав жодних заходів, спрямованих на виконання рішення № 225 від 08.09.2021 року про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства. Також, за весь час перебування в Україні не вчиняв жодних дій для легалізації свого перебування на території України.

У позовні заяві позивач зазначає, що прибув на територію України у 2016 році з метою возз`єднання з родиною. З часу прибуття на територію України він влаштувався на роботу, винаймає житло, та перебував у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 . Також, у позивача на території України народилась донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є громадянкою України.

Відтак, на думку позивача, він має право на отримання дозволу на імміграцію в Україні, та оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Проте, суд повторно звертає увагу, що позивачем протягом значного проміжку часу (вісім років) не вчинялося жодних дій спрямованих на отримання ним посвідки на постійне місце проживання в Україні та дозволу на імміграцію в Україні, що суперечить вищевказаним твердженням позивача.

Так, Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18, від 18 березня 2021 року у справі №522/1441/18 та від 29 травня 2023 року у справі №522/5683/22, неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

При цьому бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства (постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №343/2242/16, від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18, від 12 серпня 2020 року у справі №755/14023/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №263/14519/20, від 13 квітня 2021 року у справі №211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26 січня 2022 року у справі №200/9761/20-а).

В постанові від 26 січня 2024 року у справа №522/11225/22 Верховний Суд зазначив, що саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто мова йде про відповідальність самого позивача, який був свідомий того, що його міграційний статус робить збереження сімейного життя сумнівним з огляду на перебування його на території України нелегально.

Крім того, не заперечує того, що сам по собі факт шлюбу, та навіть народження дітей, не є перешкодою для видворення іноземця за межі країни перебування, і Європейський суд з прав людини.

Наприклад, у справі Jeunesse v. the Netherlands (no 12738/10) Європейський суд з прав людини відзначив, що: "коли держава-учасниця толерує присутність іноземця на своїй території… така держава-учасниця дозволяє іноземцю приєднатися до суспільства приймаючої країни, формувати стосунки та створити родину. Однак це не тягне за собою автоматично обов`язку влади держави-учасниці, внаслідок зобов`язань відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дозволити йому чи їй оселитися в цій країні".

Стосовно доводів позивача про те, що рішення № 115 від 02.11.2021 року винесене на тих же підставах, що рішення від 08.09.2021 року № 81 про заборону в`їзду в Україну, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Так, рішення від 08.09.2021 року № 81 про заборону в`їзду в Україну прийняте на підставі ч.2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із проживанням позивача на території України без документів на право проживання на території України.

В той час, як рішення № 115 від 02.11.2021 року про заборону в`їзду в Україну прийняте відповідачем у зв`язку із ухиленням позивача від виконання рішення № 225 від 08.09.2021 року про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства.

З наведеного слідує, що рішення № 115 від 02.11.2021 року про заборону в`їзду в Україну, прийняте Головним управлінням Державної Міграційної служби України в Одеській області є законним.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м.Одеса, 65045, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області №109 від 01.11.2021 року про заборону в`їзду в Україну, щодо громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко