Справа № 380/18665/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 рокусправа № 380/18665/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі позивач, ГУ ПФ України у Львівській області) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, Відділ), в якому просить:

- скасувати постанову від 21.08.2024 ВП №74763990 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в сумі 5100,00 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2024 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунув належним чином /арк.спр.24-25/.

Ухвалою суду від 23.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін /арк.спр.32/.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 виконано та здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2016, виходячи з 76% від сум грошового забезпечення. Сума доплати з 01.01.2016 по 30.11.2019 складає 16585,83 грн. Оскільки рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії у вказаному розмірі, нарахування здійснено згідно з чинним законодавством, яке діяло станом на час проведення перерахунку.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /арк.спр.42-46/. Вказав, що державним виконавцем 22.05.2024 відкрито виконавче провадження №74763990 з виконання виконавчого листа №380/27678/23, виданого 09.02.2024 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. На адресу Відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду. Позивач листом повідомив державного виконавця, що рішенням суду у справі №380/27678/23 від 09.02.2024 на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення, отже відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до зазначеної довідки виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. Оскільки у Відділі відсутня інформація про виконання боржником рішення суду або будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн.

Щодо покликань позивача про відсутність кінцевої дати виплати пенсії відповідач зазначив, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 23.04.2012 у справі №21-239а11 та від 19.03.2013 №21-53а13, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Судовим рішенням визначається дата, з якої позивачу слід нараховувати та виплачувати пенсію, і така виплата не повинна обмежуватися кінцевою датою.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, участь уповноважених представників не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи.

Суд з`ясував позиції сторін щодо можливості продовження розгляду справи у письмовому провадженні, проти чого сторони заперечень не висловили. Керуючись частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), зважаючи на особливості розгляду справ передбачених статтею 287 КАС України, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в письмовому провадженні.

Суд заслухав доводи сторони позивача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи та, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 (яке набрало законної сили 23.01.2024) визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 76% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2016 та зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.05.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74763990 на підставі виконавчого листа №380/27678/23 від 09.02.2023.

До Відділу 04.06.2024 надійшов лист боржника від 03.06.2024 №6531/61-24, відповідно до якого рішення суду у справі №380/27678/23 виконано. З 01.04.2024 розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 складає 17757,49 грн. Доплата до пенсії по рішенню суду за період з 01.01.2016 по 30.11.2019 становить 16585,83 грн. Виплата доплати буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду за рахунок Державного бюджету України.

ГУ ПФ України у Львівській області листом від 03.07.2024 за №16882-17633/П-52/8-1300/24 повідомило ОСОБА_1 , що рішення суду у справі виконано та здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 в розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення. Також, зазначив, що рішенням не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. Отже, підстав для проведення перерахунку пенсії відповідно до зазначеної довідки виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення немає.

На адресу Відділу 30.07.2024 надійшла заява стягувача ОСОБА_1 , у якій зазначено, що рішення у справі №380/27678/23 боржником не виконується.

Оскільки у Відділі відсутня інформація про виконання боржником рішення суду в повному обсязі, а також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, державний виконавець 21.08.2024 відповідно до статей 63, 75 Закон України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII» (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) а сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Пунктом 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1).

Крім того, на підставі положень частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3).

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з правилами встановленими статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина 1).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина 3).

Відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина 1).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина 2).

Під час розгляду справи суд з`ясував, що підставою для накладення штрафу на позивача стала відсутність у державного виконавця документального підтвердження виконання боржником в повному обсязі виконавчого документа, а також відсутність будь-яких підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання.

Суд зауважує, що в контексті цієї справи, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямоване на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, з аналізу викладених норм, слід виснувати, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто, під час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу обов`язковим є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому, в розумінні викладених положень Закону №1404-VIII поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Таким чином, суд висновує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може виноситися лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Водночас відповідно до положень статті 32 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони позбавлені можливості скористатися правами, наданими цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів (частина 1). Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову (частина 2).

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З доказів у справі суд встановив, що спір у цій справі стосується виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 (яке набрало законної сили 23.01.2024). Відповідно до зазначеного рішення позивача зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2016, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% відповідних сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В оскарженій постанові державний виконавець зазначив: «згідно відповіді ГУ ПФУ у Львівській області від 07.07.2024 року зазначено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/27678/23 від 09.02.2024 року на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення, отже підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до вищезазначеної довідки виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення, відсутні».

ГУ ПФ України у Львівській області у позовній заяві зазначило, що рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 виконано в повно обсязі, стягувачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016, виходячи з 76% від сум грошового забезпечення. Сума доплати з 01.01.2016 по 30.11.2019 складає 16585,83 грн. Оскільки рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії у вказаному розмірі, нарахування здійснено згідно чинного законодавства, яке діяло станом на час проведення перерахунку. Крім того, рішенням не покладено зобов`язань щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки від 22.07.2022 №4822 з оновленого грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення.

Також, позивачем надано до суду перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду з 01.04.2024 та розрахунок на доплату.

Проте суд критично оцінює такі доводи позивача, з огляду на таке.

Як зазначено самим позивачем у позовній заяві рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №380/13582/22 зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 01.12.2019 перерахунок пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №4822 від 22.07.2022. Рішення, як зазначає позивач, виконане, а сума доплати з 01.12.2019 по 31.01.2023 складає 253420,50 грн.

Водночас після виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №380/13582/22 Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення 22.12.2023 у справі №380/27678/23.

Відповідно до рішення від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 позивача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, виходячи з розрахунку 76% відповідних сум грошового забезпечення. При цьому, кінцевої дати такого перерахунку судом не встановлено.

Однак позивач здійснив перерахунок пенсії стягуюча виходячи з 76% від сум грошового забезпечення лише за період з 01.01.2016 по 30.11.2019.

Такі свої дії позивач вважає належним виконанням рішення суду, оскільки рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії у вказаному розмірі. Тому, нарахування здійснено згідно чинного законодавства, яке діяло станом на час проведення перерахунку.

Водночас суд звертає увагу позивача, що в рішенні суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 Львівський окружний адміністративний суд зазначив: «Окремо суд акцентує увагу на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 76 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 (справа № 686/12623/17, провадження № К/9901/849/17).

В рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №Пз/9901/58/18 (240/5401/18) Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалось при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним».

Отже, суд вже надав оцінку діям позивача, щодо застосування при перерахунку пенсії норм, що застосуються для призначення пенсії.

У цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує викладені висновки при прийнятті рішення у цій справі.

Однак позивач ігноруючи викладені висновки в рішення від 22.12.2023 у справі №380/27678/23, виконуючи навіть зазначене рішення, застосував норми що регулюються питання саме призначення пенсії.

Відповідно до наданого позивачем перерахунку з 01.04.2024 /арк.спр.17/ на виконання рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23 основний розмір пенсії ОСОБА_1 визначено виходячи з 70% грошового забезпечення.

Також суд критично оцінює покликання позивача, що оскільки рішенням суду не встановлено кінцеву дату перерахунку, пенсійний орган самостійно визначив таку дату.

З визначення поняття «пенсія» висновується, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Отже, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання пенсії, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку її виплати.

Суд звертає увагу, що розмір, підстави, порядок виплати пенсії можуть змінюватися, зокрема, у зв`язку із проведенням перерахунку на підставі додатково поданих документів самим одержувачем пенсії.

Водночас суд зазначає, що при проведенні наступних перерахунків пенсії мають враховуватись рішення судів, прийняті у справах, що стосуються такої пенсії, в тому числі щодо відсутності підстав для зменшення відсоткового значення сум грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та долучені докази суд висновує, що як станом на момент винесення оскарженої постанови про накладення штрафу, так і на момент розгляду цієї справи позивачем не надано належних доказів вчинення всі необхідних дій з метою належного та повного виконання рішення суду від 22.12.2023 у справі №380/27678/23.

У контексті викладеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява №40450/04 наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та правомірність винесення відповідачем постанови про накладення штрафу. Тому, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю, не передбачено.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кравців Олег Романович