Справа № 460/951/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/951/24 пров. № А/857/20989/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року (головуючий суддя Гресько О.Р., м. Рівне) у справі №460/951/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Здолбунівської міської ради (відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Здолбунівської міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду її заяви від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Здолбунівську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової або позачергової сесії її заяву від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення про її затвердження та про передачу земельної ділянки площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216 їй у власність.

Позов обґрунтовує тим, що є власником жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216. Зазначає, що на виконання рішення Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 нею було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Зазначає, що 07.07.2021 вона звернулась до Здолбунівської міської ради із заявою про затвердження розробленої технічної документації та передачі земельної ділянки їй у власність. Вказує, що із серпня 2021 року по травень 2023 року подана нею заява міською радою не розглядалась, а на засіданні 43 сесії міської ради, яке відбулося 17.05.2023, проект рішення був відхилений у зв`язку з відсутністю необхідної кількості ухвальних голосів. Вважає, що не приймаючи у встановлений законом строк рішення за наслідками розгляду поданої нею заяви від 07.07.2021 Здолбунівська міська рада діяла не у спосіб, що передбачений статтею 118, 186 ЗК України та пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», недобросовісно та необґрунтовано. На думку позивачки, не прийняття міською радою жодного із рішень, передбачених ч. 2 ст. 118 ЗК України, за наслідками розгляду заяви про передачу земельної ділянки у власність, свідчить про протиправну бездіяльність Здолбунівської міської ради.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Здолбунівської міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Здолбунівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що заява позивача була розглянута на засіданні тринадцятої сесії Здолбунівської міської ради, яке відбулося 04.08.2021. Рішенням міської ради № 640 розгляд заяви позивачки про передачу їй земельної ділянки у власність вирішено перенести до приведення поданої нею технічної документації із землеустрою до вимог чинного законодавства. Апелянт вказує, що був позбавлений можливості розглянути заяву у строки визначені законом, оскільки на розгляді Здолбунівського районного суду Рівненської області перебував спір з приводу даної земельної ділянки у справі № 562/2144/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Здолбунівська міська рада про скасування державної реєстрації земельної ділянки та виключення записів про ділянку з реєстру. Разом з тим, 17.05.2023 заяву позивача повторно винесено на розгляд Здолбунівської міської ради, однак рішення про передачу земельної ділянки у власність не було прийнято, оскільки не отримало необхідної кількості голосів депутатів. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що утримання від голосування окремих депутатів міської ради є їх волевиявленням та не свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

11.09.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що подана ОСОБА_1 технічна документація із землеустрою відповідала вимогам закону, проєкт рішення про її затвердження було подано на розгляд сесії міської ради, однак не було прийнято через відсутність необхідної кількості голосів депутатів міської ради, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність саме протиправної бездіяльності органу місцевого самоврядування, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про передачу у власність їй земельної ділянки. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.09.1986 позивачка набула у власність жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,0386 га.

На замовлення позивачки приватний підприємець ОСОБА_3 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки становить 0,0410 га. Земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру - :00:012:0216.

07.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до Здолбунівської міської ради із заявою про затвердження розробленої технічної документації та про передачу земельної ділянки їй у власність.

Згідно протоколу засідання комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Здолбунівської міської ради від 03.08.2021 № 7, комісією було рекомендовано перенести розгляд звернення ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації до приведення її до вимог чинного законодавства.

Комісія також рекомендувала звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки законності дій сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 при розробленні поданої технічної документації.

Рішенням Здолбунівської міської ради від 04.08.2021 № 640 перенесено розгляд звернення ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Також, вирішено звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки законності дій сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 та реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0216.

У провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебувала справа № 562/2144/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Здолбунівська міська рада Рівненської області про скасування державної реєстрації прав, скасування кадастрових номерів. Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Однак, постановою Рівненського апеляційного суду від 02.02.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.09.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, відмовлено.

17.05.2023 відбулось сорок третє засідання сесії Здолбунівської міської ради восьмого скликання на якому було розглянуто проект рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 та передачу її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 .

Витягом з протоколу засідання сесії міської ради від 17.05.2023 встановлено, що рішення не було прийнято. Підставою не прийняття такого рішення стала відсутність необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, протиправною, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Земельного кодексу України (ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Пунктом «б», частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить серед іншого передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин 1 4 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку у разі передачі її із земель державної або комунальної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації визначений приписами статей 118, 121, 122 ЗК України. Зазначеними статтями Кодексу встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно частини 1, 2 статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Пунктом «і» частини 2 статті 25 Закону України «Про землеустрій» передбачені види технічної документації, серед яких визначено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає наступне.

Рішенням Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0386 га.

Приватний підприємець ОСОБА_3 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки становить 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216.

З протоколу засідання Здолбунівської міської ради від 17.05.2023 вбачається, що за результатами розгляду заяви позивачки про затвердження поданої нею технічної документації та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , рішення не прийнято у зв`язку із ненабранням необхідної кількості голосів депутатів міської ради.

Проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову в задоволенні відповідної вимоги, заяви чи клопотання, а такий результат фіксується у протоколі пленарного засідання Ради.

Тобто, в даному випадку, за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення. Відсутність рішення міської ради про затвердження або відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність свідчить про її протиправну бездіяльність.

Апеляційний суд зазначає, що положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду клопотання про затвердження технічної документації може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі №621/1349/17.

Таким чином, оскільки відповідач не розглянув заяви позивачки щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов`язання відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової або позачергової сесії заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 460/951/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний