Справа № 480/2817/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 р. Справа № 480/2817/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2024, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, по справі № 480/2817/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправним рішення начальника Сумського РУП ГУНП в Сумській області Кісільова І. вих.6666/К-209 від 04.03.2024 про припинення переписки за заявою ОСОБА_1 вх.№6766 від 07.02.2024;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 вх.№6766 від 07.02.2024 в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 480/2817/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 480/2817/24 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» в разі надходження до відповідача звернення чи заяви такий орган повинен об`єктивно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результатами перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за доводами позивача, вона 24.08.2019 стала жертвою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 у коридорі будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим з було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України ЄРДР № 0002554 від 29.08.2019.

Як зазначає позивач, з метою активізації розслідування кримінального провадження №0002554, а також належного з`ясування всіх обставин вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, вона написала письмову заяву від 07.02.2024, яку вона спрямувала на ім`я начальника Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 і дізнавачки ОСОБА_4 .

У своїй заяві від 07.02.2024 вона просили надати їй можливість особисто викласти аргументи і надати додаткові матеріали з приводу неналежного і хаотичного розслідування кримінального провадження. У прохальній частині вказаної заяви позивач просила: «визвати ОСОБА_5 на зустріч зі мною для справедливого з`ясування всіх її вчинків».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , їй було направлено лист від 04.03.2024 №6666/К-209, у якому зазначалось наступне:

"Інформуємо, що Сумським РУП ГУНП в Сумській області уважно розглянуто Ваше звернення, яке у відповідності до вимог Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 № 100, зареєстровані за належністю до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області за № 6766 від 07.02.2024.

В ході проведення перевірки було встановлено, що з даного приводу СД Сумського РУП ГУНП в Сумській області було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України ЄРДР № 0002554 від 29.08.2019.

У відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та п. 12 розділу 4 Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.12.2017 №930, за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення."

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує на бездіяльність відповідача у вигляді залишення без розгляду поданої у відповідності із вимогами ст.18 Закону України «Про звернення громадян» і ст.56 КПК України заяви від 07.02.2024.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачем заява згідно ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» не може бути розглянута у відповідності до вимог вказаного закону. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки заява позивача подана з метою реалізації позивачем як потерпілою у кримінальному провадженні її процесуальних прав, визначених КПК України, то вказане звернення не може розглядатись відповідачем у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», а тому відповідач правомірно припинив подальший розгляд звернення, про що повідомив позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Так, частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до стаття 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень", "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження", "Про адміністративну процедуру".

Таким чином, дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України)).

Відповідно до пункту 5 частини першої статі 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з частиною другою цієї ж статті скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Наведений висновок також приведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №420/18404/22.

Окрім того, відповідно до статті 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право, зокрема: подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання; давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за фактом спричинення 24.08.2019 ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 у коридорі будинку АДРЕСА_1 , відкрито кримінальне провадження, яке внесене 29.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002554 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Як зазначає позивач, з метою активізації розслідування кримінального провадження №0002554, а також належного з`ясування всіх обставин вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, вона написала письмову заяву від 07.02.2024, яку вона спрямувала на ім`я начальника Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 і дізнавачки ОСОБА_4 .

Відтак, зміст заяви позивача від 07.02.2024 стосується розслідування кримінального провадження №0002554, а також належного з`ясування всіх обставин вчиненого стосовно позивача кримінального правопорушення, у якому вона визнана потерпілою.

Прохальна частина вказаної заяви містить прохання «визвати ОСОБА_2 на зустріч зі мною для справедливого з`ясування всіх її вчинків», що сама ж позивач у позовній заяві визначає, як процесуальну дію у кримінальному провадження, а саме «провести одночасний допит позивача разом із ОСОБА_2 ».

Поряд з цим, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказана заява не містить посилань про те, що вона подається у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Проаналізувавши приведені вище положення закону та враховуючи, що позивач звернулась до відповідача із вимогою про вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні, колегія суддів визначає, що у відповідності до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» вказана заява не може бути розглянута у відповідності до вимог вказаного закону.

Водночас, у відповідь на заяву позивача від 07.02.2024 відповідач у своєму листі від 04.03.2024 №6666/К-209 зауважив, що "у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та п. 12 розділу 4 Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15.12.2017 №930, за результатами проведеної перевірки прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення".

Так, згідно п.3 розділу 1 Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15 листопада 2017 року №930, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2017 року за №1493/31361 (далі Порядок №930), визначено, що дія цього Порядку не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, установлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.12 розділу 4 вказаного Порядку за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення. До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.

З приведеного вище вбачається, що положення Порядку є аналогічними приписам статті 12 Закону України «Про звернення громадян», які також вказуються на те, що дія цього Порядку не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законом.

Відтак, приписи Закону України «Про звернення громадян» та Порядку №930 визначають, що їх дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законом.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у листі від 04.03.2024 №6666/К-209 відповідач посилався на положення Закону України «Про звернення громадян» та норми п.12 розділу 4 Порядку №930, що вказує на розгляд заяви позивача саме в порядку, який регламентовано для розгляду звернення громадян, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заява позивача подана з метою реалізації нею у кримінальному провадженні її процесуальних прав як потерпілої, визначених КПК України, у зв`язку з чим відповідне звернення не може розглядатись відповідачем у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», про між іншим і вказано відповідачем у листі від 04.03.2024 №6666/К-209.

Підсумовуючи приведені вище висновки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно припинив подальший розгляд звернення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», про що повідомив позивача.

У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що оскарження дій та бездіяльності слідчого вчинених в межах досудового розслідування кримінального провадження здійснюється в порядку визначеному КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду.

Поряд з цим, згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 по справі № 480/2817/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич