Справа № 160/2864/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2024 року м.Дніпросправа № 160/2864/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 160/2864/24 (суддя Ніколайчук С.В., справа розглянута за правилами спрощеного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1) № 27 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 24.04.1992 по 05.10.1992, з 06.01.1994 по 27.05.1994; періоди провадження підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем з 08.12.1999 по 30.09.2001, з 01.01.2004 по 29.12.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач-2) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 вересня 2023 року та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що за результатом розгляду його заяви відповідач-1 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, при цьому до страхового стажу УПФУ не включено 15 років 7 місяців 25 днів, з чим позивач не погоджується. На думку позивача, відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б перевірити відомості, зазначені у трудовій книжці позивача та уточнюючих довідках, що ним надавалися.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №27 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.04.1992 по 05.10.1992, з 06.01.1994 по 27.05.1994; періоди провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 08.12.1999 по 30.09.2001, з 01.01.2004 по 29.12.2016;

-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 10 вересня 2023 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду частково не погодився відповідач-1, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, порушення процесуальних норм, відповідач-1 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періодів провадження ним підприємницької діяльності з 08.12.1999 по 30.09.2001, та з 01.01.2004 по 29.12.2016 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом безпідставно не враховано доводи відповідача про те, що до загального стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності з 08.12.1999 по 30.09.2001 року та з 01.01.2004 року по 29.12.2016 року, відповідно до довідок Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, оскільки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату ним страхових внесків до Пенсійного фонду України. Періоди роботи, починаючи з 01.01.2004 року зараховуються лише за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру Загальнообов`язкового державного соціального страхування за умови сплати внесків.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні. Просить відмовити у задоволенні скарги відповідача-1, а оскаржене ним рішення залишити без змін.

Наполягає, що спірний період провадження позивачем підприємницької діяльності підлягає зарахуванню пенсійним органом, оскільки позивачем надано належні докази на спростування висновків відповідача, які були враховані судом при винесенні рішення у справі.

Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оскаржене рішення в межах доводів скаржника, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.12.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.12.2023 року № 27 у призначенні пенсії за віком відмовлено.

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу, відповідач -1зазначив таке:

- дата народження заявника 09.09.1963;

- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.12.2023;

- пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років;

- страховий стаж особи становить 22 роки 7 місяців 9 днів

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи 24.04.1992 року по 04.10.1992 рік та з 06.01.1994 року по 26.05.1994 рік, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті особи на роботу;

- відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (т. 1 а.с. 195).

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу та не зарахування періодів роботи позивача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. В даному випадку відповідач-1 таким правом не скористався, а перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії. В трудовій книжці є посилання на назву посади, відбитки печатки підприємства - роботодавця, дату прийняття на роботу та підставу прийняття на роботу, ці дані не містять виправлень, підчисток чи неточностей, відповідач не має підстав без належного обґрунтування ставити їх під сумнів. З огляду на це, суд вважав, що періоди роботи з 24.04.1992 по 05.10.1992, з 06.01.1994 по 27.05.1994 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 08.12.1999 по 30.09.2001, з підстав не надання підтверджуючих документів, які відповідають вимогам пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637", суд встановив, що позивач надав відповідачу-1 свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи та два свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 . Також на підтвердження даних періодів позивач надав відповідачу звіт суб`єкта малого підприємництва за 2001 рік, яким підтверджується сплата внесків за 2001 рік. Таким чином, період провадження позивачем підприємницької діяльності з 08.12.1999 по 30.09.2001 підлягає зарахуванню, оскільки надані належні документи на його підтвердження.

Стосовно не врахування до страхового стажу позивача періоду провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 01.01.2004 по 29.12.2016, суд вказав, що відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути. У вказаний період позивач сплачував податки в період провадження підприємницької діяльності, що підтверджується матеріалами справи. Позивач вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати ЄСВ.

Відповідач-1 оскаржує рішення суду в частині висновків про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів ним провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець: з 08.12.1999 по 30.09.2001 та з 01.01.2004 по 29.12.2016, тому суд апеляційної інстанції переглядає законність висновків суду першої інстанції саме в цій оскарженій частині рішення.

Згідно із пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу П Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, до страхового стажу включається період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК);

- з 01 травня 1993 для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01 липня 2000 зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01 липня 2000 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі-Закон №1058-IV) визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом № 1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина третя статті 20 Законом № 1058-IV).

Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу, є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 за № 5-5 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, де підпунктом 5.2 Розділу ІІІ визначено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду, а саме: для громадян-підприємців, які використовують найману працю,

- у розмірі 33,3 відсотка суми винагород, які виплачуються громадянам за договорами цивільно-правового характеру;

- для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно на їхній праці - 9 відсотків суми доходу;

Інструкція від 10.06.1994 за № 5-5 втратила чинність на підставі постанови Правління Пенсійного фонду України Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів від 06.09.1996 за №11-1.

За змістом пунктів 2.1, 2.2, 2.7 Інструкції від 06.09.1996 за № 11-1 платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є як фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, такі і ті, які її не використовують.

Згідно із пунктом 4.3 Розділу 4 Інструкції № 11-1 для платників збору, визначених у підпунктах 2.2, 2.4, ставка збору складає 32 відсотки фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.7 Розділу 4 Інструкції № 11-1 передбачено, що для платників збору, визначених у пункті 2.7 Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7.2 Розділу 7 Інструкції № 11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в пункті 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.

В подальшому прийнято Інструкцію про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постанову правління ПФ України від 03.06.1999 за № 4-6.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції № 4-6, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують прац найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.

Згідно із підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 03.06.1999 за № 4-6 встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1. пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за № 16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.

Зважаючи на вказані вище положення Інструкцій за № 5-5, № 11-1, № 4-6 і № 16-6, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Суд встановив, що позивач надав відповідачу-1 свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи та два свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 . Також на підтвердження даних періодів позивач надав відповідачу звіт суб`єкта малого підприємництва за 2001 рік, яким підтверджується сплата внесків за 2001 рік.

З огляду на викладене, є вірними висновки суду першої інстанції, що період провадження позивачем підприємницької діяльності з 08.12.1999 по 30.09.2001 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки ним надані належні документи на підтвердження його статусу та сплати ним внесків.

Щодо періоду провадження позивачем підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 01.01.2004 по 29.12.2016.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІУ до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по ЗО червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Позивач на підтвердженні сплати внесків протягом цього періоду надав відповідачу:

1) за 2004 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2004 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2004 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2004 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2004 року;

2) за 2005 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2005 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2005 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2005 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2005 року;

3) за 2006 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2006 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2006 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2006 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2006 року; копії платіжних доручень про сплату єдиного податку, копія свідоцтва про сплату єдиного податку;

4) за 2007 рік: заява про право застосування спрощеної системи оподаткування, звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2007 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2007 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за З квартал 2007 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2007 року; копії платіжних доручень про сплату єдиного податку;

5) за 2008 рік: заява про право застосування спрощеної системи оподаткування, звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2008 року, з`віт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2008 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2008 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2008 року;

6) за 2009 рік: звіт суб`єкта малого підприємництва за 1 квартал 2009 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2009 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2009 року, копії платіжних доручень про сплату єдиного податку;

7) за 2010 рік: податковий розрахунок за 1 квартал 2010 року, податковий розрахунок за 2 квартал 2010 року, податковий розрахунок за 3 квартал 2010 року, податковий розрахунок за 4 квартал 2010 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2010 року,звітсуб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2010 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 4 квартал 2010 року, копії платіжних доручень про сплату єдиного податку;

8) за 2011 рік: податковий розрахунок за 1 квартал 2011 року, податковий розрахунок за 2 квартал 2011 року, податковий розрахунок за 3 квартал 2011 року, податковий розрахунок за 4 квартал 2011 року, звіт суб`єкта малого підприємництва за 2 квартал 2011 року, копія свідоцтва про сплату єдиного податку;

9) за 2012 -1 півріччя 2013 року: лист ДПС України від 26.01.2023 № 5844/6/26-15-24-01-03-08. В листі ДПС України від 26.01.2023 повідомлено, що згідно із наявним відомостям позивач протягом періоду 01.01.2003 - 31.12.2008 застосовував спрощену систему оподаткування. За 2009-2011 роки дані у системах ДПС України дані відсутні, водночас, сплата страхових внесків за даний період підтверджується наданими позивачем документами.

В листі Головного управління ДПС у м. Києві 5844/6/26-15-24-01-03-08 від 26.01.2023 також зазначено, що у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві наявна інформація щодо ведення господарської діяльності позивачем за період з 2003 по 2008 рік із зазначенням реквізитів документів, які передбачають застосування останнім спрощеної системи оподаткування та сплату єдиного податку, а саме: свідоцтва про сплату єдиного податку серія НОМЕР_3 (2003 рік), серія НОМЕР_4 (2004 рік), серія В № 220469 (2005 рік), В № 220469 (2006 рік), серія НОМЕР_5 (2007 рік), серія НОМЕР_6 (2008 рік). Протягом періоду 01.01.2012 - 30.06.2013 позивач також здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

З урахуванням наданих позивачем доказів, є вірними висновки суду першої інстанції, що періоди провадження підприємницької діяльності позивачем як фізичної особи-підприємця з 01.01.2004 по 29.12.2016 підлягають зарахуванню до його стажу, позаяк доказами підтверджено, що у вказаний період позивач займався підприємницькою діяльністю, сплачував необхідні податки та збори.

Позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати ЄСВ.

Судом вірно зазначено, що факт відсутності даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру Загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сам по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.

Відповідачами не надано суду жодних доказів несплати з боку позивача страхових внесків у спірні періоди, а отже такі доводи не можуть слугувати підставою для незарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності до його страхового стажу при призначенні пенсії.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги відповідача-1 не спростовують правильних висновків суду, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 160/2864/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак