Справа № 161/18230/24
Суддя: Мазур Д. Г.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/282/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Мазура Д.Г.

секретаря судового засідання Дручок О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

27.09.2024 року ОСОБА_1 через свого представника, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову № 711 від 30.08.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.08.2024 відносно нього ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову про адміністративне правопорушення № 711, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби.

При цьому, 20.08.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення перевірки щодо правильності військового обліку. Під час проведення перевірки позивача було направлено на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії.

Постановою № 711 за справою про адміністративне правопорушення від 30.08.2024, прийнятої ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн. Позивач вважає, що складена постанова відносно нього не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням встановленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що відносно нього працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинялися неправомірні дії та фізичне примушування до проходження ВЛК. Відтак, підготувати необхідні документи для огляду лікарів ВЛК він не мав можливості, про що і було повідомлено представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , але ними це проігноровано. Зазначене свідчить про незаконність підстав щодо складення оскаржуваної постанови.

Згідно оскаржуваної постанови вбачається, що постанова складена з підстав, що передбачають складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не має посилання на наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якого діє уповноважена особа, що склала протокол. А отже, підстав вважати, що протокол був складений уповноваженою собою відповідача, немає.

Поряд із цим, позивачем було подано письмову заяву про відмову від проходження ВЛК від 20.08.2024, ОСОБА_1 зазначив, що він не дає свою згоду на проходження ВЛК щодо визначення ступеню придатності за станом здоров`я до військової служби, та обґрунтовано відмовляється від її проходження, оскільки був незаконно та насильно, проти його волі із застосуванням до нього фізичного насильства, доставлений до приймальні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними та постанову за справою про адміністративне правопорушення № 711 від 30.08.2024, складену відносно нього скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, розподіливши судові витрати.

Також, представник позивача просить поновлення процесуального строку на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення № 711 від 30.08.2024 року. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що оскаржувану постанову отримано нею на її адвокатський запит 19.09.2024, відповідно, позивач фактично ознайомився з постановою 19.09.2024, а тому даний позов поданий в межах 10 денного строку, встановленого для її оскарження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2024 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія даної ухвали була направлена відповідачу через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 03.10.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Проте, відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.

Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На обґрунтування своїх вимог щодо поновлення строку на звернення до суду з даним позовом представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова була отримана 19.09.2024 його довірителем на її адвокатський запит від 30.08.2024, відповідно він ознайомився з постановою 19.09.2024.

Даний позов надійшов до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 27.09.2024 року, тобто в межах 10-ти денного строку, визначеного для оскарження постанови суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на подання даного позову.

Судом встановлено, що 20.08.2024 відповідальним виконавцем мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, відповідно до якого 20.08.2024 ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК. Повідомлено про розгляд справи, який відбудеться 30.08.2024 о 10:00 год. за адресою АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_1 розписався. Також надав у протоколі в графі пояснення та зазначив: «я не відмовляюся від проходження військово-лікарської комісії, я прошу надати мені повістку на інший день для того щоб я міг зібрати медичні документи, адже я хворий».

30.08.2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було складено постанову № 711 за справою про адміністративне правопорушення, в якій вказано, що 20.08.2024 ОСОБА_1 1993 року народження, відмовився проходити медичний огляд (ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 ) для визначення ступеня придатності до військової служби. Свої дії не пояснив. Своїми діями порушив вимоги ч.1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 4 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку, що затверджений Постановою №1487 від 30.12.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період та накладено штраф у сумі 17000,00 грн. На розгляд справи не прибув та про причини неприбуття не повідомив.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували 30.08.2024, тобто станом на дату винесення оскаржуваної постанови).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч. 2 ст. 235 КУпАП).

Таким чином, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про проведення загальної мобілізації, яку в подальшому було продовжено і яка діяла станом на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення).

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз.4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають навійськовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України,у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Аналізуючи вищенаведені норми, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Таким чином, суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач написав власноруч відмову від проходження ВЛК від 20.08.2024, мотивуючи тим, що він обґрунтовано відмовляється від її проходження, оскільки був незаконно та насильно, проти його волі із застосуванням до нього фізичного насильства, доставлений до приймальні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У позові ОСОБА_1 обґрунтовує відмову від проходження ВЛК відсутністю у нього з собою медичних документів. Проте, з часу винесення протоколу (20.08.2024) до дати складання оскаржуваної постанови (30.08.2024) минуло 10 днів, і позивач мав змогу прийти в конкретно визначений час, зазначений в протоколі та принести всі необхідні медичні документи та пройти ВЛК, надати підстави для відстрочки (за наявності) та обґрунтувати свою позицію.

Вказана обставина позивачем будь-якими доказами не спростована.

Згідно з абз.3 п.3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

З цього слідує, що у лікарів ВЛК є доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного.

У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.

Оцінюючи доводи позивача з приводу порушення процедури розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом із тим, при складанні протоколу позивача повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, роз`яснено його права та обов`язки, а тому його неявка у день винесення постанови не перешкоджала розгляду справи.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено в присутності позивача та за його особистим підписом. Також у протоколі була зазначена дата розгляду справи про адміністративне правопорушення та місце її проведення, тобто позивачу було відомо про дату, час та місце розгляду справи.

Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про ознайомлення позивача з його правами, відсутність заяв/клопотань.

Таким чином, відмова ОСОБА_1 пройти ВЛК за рішенням відповідача була вірно кваліфікована як дії, які містять склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_3 , територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відтак, відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача за його відсутності, про поважні причини свого неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год. 00 хв. 30.08.2024 року ОСОБА_1 не повідомляв, та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову по справі про адміністративне правопорушення № 711 від 30 серпня 2024 року.

За наведених вище обставин, суд доходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 711 від 30 серпня 2024 року слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат.

На підставі ст.ст. 7, 9, 210-1, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 72-77, 122, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №711 від 30 серпня 2024.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 711 від 30 серпня 2024 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 30.10.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Д.Г. Мазур