Справа № 380/2843/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/2843/24 пров. № А/857/13331/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Сеника Р. П.

суддів Онишкевича Т. В. Судової-Хомюк Н. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №380/2843/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 29 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому із урахуванням уточненої позовної заяви просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 № НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 , у допризначенні пенсії - виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про допризначення пенсії - виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачене п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.08.1989 р. по 21.07.1992 р. на посадах логопеда дитячого садку та вчителя-логопеда дитячого садку у військовій частині (ВЧ) НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення пенсійного віку, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії згідно з пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак листом відповідач відмовив у виплаті вказаної допомоги, посилаючись на те, що посада викладача в позашкільних навчальних закладах відсутня у переліку посад, що дає право на пенсію за вислугу років. Позивач вважає, що має право на отримання одноразової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком та відповідачем протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №380/2843/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №09 про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачене п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.08.1989 по 21.07.1992 логопедом дитячого садку та вчителя-логопеда дитячого садка у військовій частині (ВЧ) НОМЕР_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 2422 грн. 40 коп.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що до стажу роботи позивача не зараховано період роботи з 09.08.1989 по 21.07.1992 у Військовій частині № НОМЕР_2 відповідно до записів у трудовій книжці, оскільки в наказі про прийняття на роботу не зазначено його дату, а запис про звільнення засвідчено печаткою, по відбитку якої не можливо ідентифікувати назву підприємства. Також відсутні документи про періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати за вказаний період. За результатами розгляду наданих документів та матеріалів пенсійної справи встановлено, що станом на дату призначення пенсії (14.07.2023) стаж роботи ОСОБА_1 , на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить 28 років 10 місяців 14 днів. Оскільки у позивача немає необхідного стажу роботи (30 років) на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону №1788, 06.12.2023 Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій №09, яке є правомірним, належним чином обґрунтованим та скасуванню не підлягає, що судом першої інстанції при дослідженні матеріалів справи враховано не було.

Окрім цього, апелянт акцентує увагу на тому, що в мотивувальній частині рішення суду значна частина висновків приділена питанню щодо наявності підстав зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, спірного періоду роботи позивача у закладах позашкільної освіти, однак як в оскаржуваному рішенні про відмову у виплаті грошової допомоги, так і в інших матеріалах справи відсутні посилання на те, що Головне управління вважає, що період роботи ОСОБА_1 з 09.08.1989 по 21.07.1992 на посаді логопеда та вчителя-логопеда не може бути зарахований до такого стажу, в той же час підставою для відмови у зарахуванні вищевказаного періоду роботи до страхового стажу є порушення порядку внесення записів до трудової книжки позивача, а інші підстави для відмови у зарахуванні матеріали справи не містять.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 14.07.2023 та отримує пенсію за віком.

30.11.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

06.12.2023 за результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №09.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №09 відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги обґрунтовуючи тим, що до спеціального стажу не зараховано період роботи з 09.08.1989 по 21.07.1992 у військовій частині № НОМЕР_2 відповідно до записів у трудовій книжці, оскільки в наказі про прийняття на роботу не зазначено його дату, а запис про звільнення засвідчено печаткою, по відбитку якої не можливо ідентифікувати назву підприємства.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про відмову у виплаті грошової допомоги, оскільки, до стажу роботи позивача не зараховано період роботи з 09.08.1989 по 21.07.1992 у військовій частині № НОМЕР_2 відповідно до записів у трудовій книжці, через те, що в наказі про прийняття на роботу не зазначено йо дату, а запис про звільнення засвідчено печаткою, по відбитку якої не можливо ідентифікувати назву підприємства. Також відсутні документи про періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати за вказаний період.

Вважаючи дії відповідача щодо незарахування до спеціального стажу роботи вказаний період роботи вихователем у дитячому садку при військовій частині № НОМЕР_2 , та невиплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено період роботи позивача з 09.08.1989 по 21.07.1992 на посаді логопеда та вчителя-логопеда дитячого садку у Військовій частині № НОМЕР_2 , такий стаж підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, відповідно спеціальний стаж сукупно перевищив 30 років, тому відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, чим порушено права позивача, належним способом захисту яких буде покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області обов`язку повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачене п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.08.1989 по 21.07.1992 на посадах логопеда дитячого садку та вчителя-логопеда дитячого садку у військовій частині (ВЧ) № НОМЕР_2 , з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у цьому рішенні.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами та доповненнями, визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з положеннями пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як вбачається із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 працювала на посадах: з 02.09.1987 - ВЧ НОМЕР_2 прийнята на посаду няні-санітарки дитячого садка; з 28.06.1988 - переведена на посаду помічника вихователя дитячого садка; з 09.08.1989 - переведена на посаду логопеда дитячого садка; з 01.10.1990 - переведена на посаду вчителя-логопеда дитячого садка; з 21.07.1992 - звільнена за власним бажанням; з 01.09.1994 призначена на посаду вчителя-логопеда дошкільної установи №14 м.Самбора; 29.09.2023 звільнена з посади вчителя-логопеда дошкільної установи №14 м.Самбора за згодою сторін.

Оскільки стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить більше 30 років, ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою до органу пенсійного фонду.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким 06.12.2023 за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №09 про відмову позивачу в перерахунку пенсії допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами (грошова виплата 10 пенсій), оскільки стаж за вислугу років позивача як працівника освіти складає 28 років 10 місяців 14 днів, що не дає право на виплати грошової допомоги відповідно до ст.55.

У відповідь на адвокатський запит Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 12.01.2024 повідомило, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи в військовій частині № НОМЕР_2 з 09.08.1989 по 21.07.1992, оскільки в наказі про прийняття не зазначено дату наказу та запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства. Також відсутня довідка чи перебувала ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати за вищезазначений період.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» у різних її редакціях передбачено посаду як логопеда, так і вчителя-логопеда у дошкільних навчальних закладах як такі, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а в п.2 примітки цієї постанови зазначено, що робота в установах і на посадах, передбачених переліком посад в даній постанові, дає право на пенсію за вислугою років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007року №4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначено, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (п. 52, 56).

При цьому, в апеляційній скарзі апелянт акцентує увагу на тому, що як в оскаржуваному рішенні пенсійного фонду, так і в інших матеріалах справи відсутні посилання на те, що період роботи ОСОБА_1 з 09.08.1989 по 21.07.1992 на посаді логопеда та вчителя-логопеда не може бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, в той час як підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи з 09.08.1989 по 21.07.1992 у Військовій частині № НОМЕР_2 до страхового стажу є порушення порядку внесення записів до трудової книжки позивача, оскільки в наказі про прийняття на роботу не зазначено його дату, а запис про звільнення засвідчено печаткою, по відбитку якої не можливо ідентифікувати назву підприємства, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення спірних записів у трудову книжку позивача серії НОМЕР_3 діяли Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Згідно з п. 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п. 2.5. Інструкції №162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Тобто обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, а саме: на роботодавця.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 з 09.08.1989 - переведена на посаду логопеда дитячого садка; з 01.10.1990 - переведена на посаду вчителя-логопеда дитячого садка; з 21.07.1992 - звільнена за власним бажанням.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області покликалось на те, що в наказі про прийняття на роботу не зазначено його дату, а запис про звільнення засвідчено печаткою, по відбитку якої не можливо ідентифікувати назву підприємства.

Колегія суддів вважає, що такі доводи відповідача не можуть бути підставою для виключення вказаного періоду з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення та виплату грошової допомоги, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) та відповідно наведене не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставою для призначення пенсійних виплат є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Натомість, відповідачем не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що період роботи ОСОБА_1 з 09.08.1989 по 21.07.1992 на посадах логопеда дитячого садка та вчителя-логопеда дитячого садка у військовій частині № НОМЕР_2 підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право позивачу на пенсію за вислугу років, передбачене п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки такий відповідає записам в її трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а така формальна неточність як відсутність дати наказу про прийняття на роботу та нечіткість відбитку печатки на записі про звільнення позивача з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не може бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем прийнято протиправне рішення, тому з метою захисту порушеного права позивача на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», таке рішення відповідача підлягає скасуванню з покладенням на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачене п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.08.1989 р. по 21.07.1992 р. на посадах логопеда дитячого садка та вчителя-логопеда дитячого садка у військовій частині (ВЧ) НОМЕР_2 , з урахуванням правової оцінки, викладеної судом рішенні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №380/2843/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк