Справа № 520/11829/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 р. Справа № 520/11829/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Лук`яненко М.О.) від 12.07.2024 року по справі № 520/11829/24

за позовом ОСОБА_1

до Військова частина НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та у лікарняних відпустках за висновком ВЛК внаслідок отримання тяжкого поранення за періоди з 13.02.2024 по 24.02.2024, з 24.02.2024 по 24.03.2024, з 25.03.2024 по 09.04.2024 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та у лікарняних відпустках за висновком ВЛК внаслідок отримання тяжкого поранення за періоди з 13.02.2024 по 24.02.2024, з 24.02.2024 по 24.03.2024, з 25.03.2024 по 09.04.2024 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням виплачених сум та на підставі: за період з 13.02.2024 по 24.02.2024 виписного епікризу №1167 з медичної карти стаціонарного хворого, видана в/ч НОМЕР_2 ; за період з 24.02.2024 по 24.03.2024 відпускного квитка та довідки ВЛК військової частини НОМЕР_2 №598 від 23.02.2024; за період з 01.03.2024 по 21.03.2024 виписного епікризу № 28918, виданий НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь»; за період з 25.03.2024 по 09.04.2024 виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 6772, виданий КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової винагороди в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання тяжкого поранення за період з 25.03.2024 по 09.04.2024 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання тяжкого поранення за період з 25.03.2024 по 09.04.2024 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням виплачених сум та на підставі: за період з 25.03.2024 по 09.04.2024 виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №6772, виданий КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач перебуваючи у відпустці шляхом самозвернення, а не на підставі рішення ВЛК або направлення медичної частини відповідача потрапив на стаціонарне обстеження лікування до НВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь", де перебуває з 01.03.2024 по 21.03.2024, тобто в період відпустки за рішенням ВЛК. З 18.03.2024 рішенням ВЛК (довідка № 11067) позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Посилання на необхідність подальшого лікування в довідці відсутні. 24.03.2024 року (в день закінчення відспустки) позивач повинен був з`явитися до військової частини НОМЕР_1 та подати рапорт на звільнення, але позивач не з`явився до відповідача, медичні документи не надав, рапорт на звільнення не написав. Вказує, що 25.03.2024 позивач шляхом самозвернення, без вказівки на місце роботи (служби) потрапляє на стаціонарне лікування у КНП "Київська обласна клінічна лікарня" КОР і знаходиться там до 09.04.2024. Посилається на те, що вказівка у виписному епікризі про направлення на лікування НВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь" суперечить постанові ВЛК (довідка № 11067), де вказівка про необхідність подальшого лікування відсутня. Окрім того, в "анамнез захворювання" в розділі "Обєктивно" відсутні будь-які посилання на стан, який би потребував ургентної госпіталізації. Також зазначив, що в розділі "Отоларинголичний статус" також відсутні посилання на стан загострення, який би потребував негайного втручання та лікування. Вказує, що при потраплянні позивача 25.03.2024 року на стаціонарне лікування у КНП "Київська обласна клінічна лікарня" КОР висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні був відсутній.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.03.2022 по 10.04.2024.

04.10.2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 «04» жовтня 2023 року внаслідок ворожого обстрілу з гелікоптеру НАР отримав поранення, що підтверджується довідкою № 10/209 від 21.10.2023.

Згідно довідки ВЛК від 26.01.2024 року № 791 молодший сержант ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби. Встановлена ступінь поранення ТЯЖКЕ.

З 27.01.2024 року до 13.02.2024 року молодшому сержанту ОСОБА_1 на підставі його рапорту надана частина щорічної оплачуваної відпустки.

23.02.2024 року позивачу проведений огляд ВЛК в/ч НОМЕР_2 . Встановлена ступінь поранення ТЯЖКЕ, із вказівкою на необхідність відпустки за станом здоров`я.

З 23.02.2024 по 24.03.2024 позивачу надана відпустка для лікування на підставі довідки ВЛК.

В подальшому, через отримане поранення позивач тривалий час лікувався стаціонарно, в тому числі й перебував у відпустці за висновком ВЛК у період: з 13.02.2024 по 24.02.2024, з 24.02.2024 по 24.03.2024, з 25.03.2024 по 09.04.2024, що підтверджується наступним:

- за період з 13.02.2024 по 24.02.2024 виписним епікризом № 1167 з медичної карти стаціонарного хворого, виданим в/ч НОМЕР_2 ;

- за період з 24.02.2024 по 24.03.2024 відпускним квитком та довідкою ВЛК військової частини НОМЕР_2 № 598 від 23.02.2024;

- за період з 01.03.2024 по 21.03.2024 виписним епікризом № 28918, виданим НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь»;

- за період з 25.03.2024 по 09.04.2024 виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 6772, виданмй КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за спірний період, позивач за захистом своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що в контексті спірних правовідносин, постанова № 168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме: 1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; 2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням в період з 25.03.2024 по 09.04.2024. При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині що стосується періоду з 13.02.2024-23.02.2024, з 24.02.2024-29.02.2024 та з 01.03.2024 по 21.03.2024, в які ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці за рішенням ВЛК і які йому оплачувались згідно постанови КМУ № 168, оскільки ці періоди вже були сплачені відповідачем у квітні-травні 2024 року, а подвійне нарахування Постановою КМУ № 168 не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржувалося, а доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд переглядає рішення у відповідності до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Частиною 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Одночасно військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 була прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі Постанова № 168 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з абз. 4 п. 1 Постанови № 168, право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень мають військовослужбовці за умов:

- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 520/4496/24, 04.10.2023 року ОСОБА_1 під час безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Приютне, Гуляйпільського району, Запоріжської області «04» жовтня 2023 рок внаслідок ворожого обстрілу з гелікоптеру НАР отримав поранення.

В подальшому, через отримане поранення позивач тривалий час лікувався стаціонарно, в тому числі й перебував у відпустці за висновком ВЛК у період: з 13.02.2024 по 24.02.2024, з 24.02.2024 по 24.03.2024, що визнано та не оспорюється відповідачем.

Щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 25.03.2024 по 09.04.2024, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до виписного епікризу № 28918, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні з 01.03.2024 в НВМКЦ "ГВКГ" МО України до 21.03.2024, діагноз: нейросенсорна втрата слуху, двобічна Н90.3. Рішення ВЛК від 18.03.2024 № 11067: на підставі статті 36-а ІІ графи розкладу хвороб Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Рекомендації: повернення до в/ч НОМЕР_1 не пізніше 24.03.2024 для реалізації рішення ВЛК. Термінове направлення та лікування у Комунальне некомерційне підприємство "Київська Обласна Клінічна Лікарня" Київської обласної ради звернення для лікування не пізніше 25.03.2024 /а.с. 16-17/.

Відповідно до Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 6772, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП КОР "Київська обласна клінічна лікарня", повний діагноз: нейросенсорна втрата слуху, двобічна. Короткий анамнез: скерований на лікування НВМКЦ "ГВКГ". Пацієнт отримав травми внаслідок вибуху під час перебування у зоні бойових дій, що сталося 04.10.2023 /а.с. 13-14/.

Отже, перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 25.03.2024 по 09.04.2024 пов`язане з отриманою травмою 04.10.2023, яка в свою чергу, пов`язана із захистом Батьківщини.

Таким чином, за вказаний період позивач набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови № 168.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.

Відповідно до п. 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з п. 10 Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого),або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем (пункт 11 Порядку № 260).

Згідно з п. 12 Порядку № 260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн., за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустки для лікування після тяжкого поранення з 25.03.2024 по 09.04.2024.

Доводи про те, що позивач порушив процедуру звернення до закладу охорони здоров`я, спростовуються наявними у справі доказами.

З виписного епікризу № 28918 від 21.03.2024, виданого НВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь" встановлено, що ОСОБА_1 рекоменловане термінове направлення та лікування у Комунальному некомерційному підприємтсві "Київська обласна клінічна лікарня" Київської обласної ради (не пізніше 25.03.2024) та повернення до в/ч НОМЕР_1 не пізніше 24.03.2024 для реалізації ВЛК. /а.с.16-17/

З виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 6772 КНП КОР "Київська обласна клінічна лікарня", встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, надійшов зі скаргами: зниження слуху, дзвін та шум у вухах, головокружіння, головний біль, потемнішання в очах при зміні положення тіла, відчуття забитого вуха, крововиділення з вуха. В графі "короткий анамнез" зазначено - скерований на лікування НВМКЦ "ГВКГ".

Отже, аналізуючи вищевказані медичні документи, колегія суддів вважає спростованими твердження відповідача з приводу того, що позивач звернувся до медичного закладу шляхом самозвернення, адже фактично він був скерований на лікування НВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь".

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 року по справі № 520/11829/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов