Справа № 320/25476/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року № 320/25476/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі також Департамент, ДПП, відповідач), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 351 від 22.06.2023 про застосування до працівника УПП у місті Києві ДПП дисциплінарного стягнення до поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_1 (0037371) у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ по особовому складу за підписом начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції Євгенія Жукова 795 о/с від 28.06.2023 щодо звільнення зі служби рядового поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 закону України «Про національну поліцію»;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позов ОСОБА_1 заробітну плату за період з 29.06.2023 по день поновлення на роботі виходячи із середньоденної заробітної плати 508, 08 грн;

- зобов`язати Головне управління Департаменту патрульної поліції поновити на роботі ОСОБА_1 негайно.

Ухвалою від 02.08.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Адміністративний позов обґрунтовано безпідставністю застосування до позивача дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що у межах спірних правовідносин він діяв відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2023 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення (далі - ВМАЗ) УПП у місті Києві ДПП за вх. № 2530вн/41/11/2-2023 від старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП майора поліції Яковенка Сергія Петровича надійшов рапорт (з додатками) про те, що 07.05.2023 о 01 год 25 хв, під час перевірки несення служби особовим складом, по вул. Кільцева Дорога, з`їзд з пр-ту Берестейського (Перемоги), працівниками даного підрозділу було зупинено службовий автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 (на синьому фоні), під керуванням поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_1 .

У ході спілкування з поліцейським, у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння (порушення координації рухів, звужені зіниці, які не реагують на світло, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя), в результаті чого, останньому було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_2 погодився.

У подальшому, рядовим поліції ОСОБА_3 було пройдено огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога у Комунальному некомерційному підприємстві «Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» (далі - КНП «КМНКЛ «Соціотерапія»), що по вул. Відпочинку, 18 у м. Києві, де здано біологічну речовину для лабораторних досліджень.

Надалі встановлено, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002795 від 12.05.2023, ОСОБА_2 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (стимулятори - амфетамін).

У зв`язку із чим 18.05.2023 відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 264652 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП).

Наказом ДПП від 22.06.2023 № 351 «Про застосування до працівника УПП у м. Києві ДПП дисциплінарного стягнення» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 та 14 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пункту 2.9 «а» ПДР, підпункту 1, 10, 13 пункту 3.1 розділ III посадової інструкції поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП, затвердженої наказом ДПП від 16.08.2021 № 1784, згідно з підпунктом 2 пунктом 1 резолютивної частини наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі також - Закон) закріплює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно частини 1 статті 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до статті 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі статтею 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» (далі також - Статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Службова дисципліна, згідно статті 1 Статуту - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, згідно статті 12 Статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з нормами пунктів 1, 2, 6 та 14 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Враховуючи вищезазначені норми суд вважає, що встановлені високі стандарти поведінки поліцейського полягають у тому, що поліцейській як під час несення служби, так і поза її межами, в повсякденному житті має демонструвати таку поведінку, щоб сторонні бачили в ньому еталон порядності і справедливості - високоморальну, чесну, стриману, врівноважену людину. При цьому поліцейський має не лише подавати особистий приклад, але й пропагувати етичну поведінку серед оточення та вимагати такої поведінки від інших.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2019 року у справа №816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справа №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18.

Разом з тим, при вирішенні даної справи судом враховується, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/11467/23 від 29.03.2024 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати наявними обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що в подальшому стало підставою для його звільнення.

Більше того, суд звертає увагу на те, що як відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення/ у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Водночас, подія виявлення можливого порушення відбулася 07.05.2023, рапорт про виявлення порушення був складений 16.05.2024, після чого 17.05.2023 наказом було призначено службове розслідування.

В свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення складений лише 18.05.2023, тобто з порушенням визначеного частини 2 статті 254 КУпАП строку.

Крім того, відповідно до пункт 3 розділу II Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» службове розслідування не призначається в разі надходження до органу (підрозділу, закладу, установи) поліції чи закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - ЗВО), матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені: в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. У цьому разі рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Разом з тим, у даному випадку вказане положення не було дотримано відповідачем у процесі притягнення позивача до відповідальності, що в сукупності з наведеним свідчить про допущення порушення порядку такого притягнення.

Сукупність наведених обставин дає суду підстави для висновку про протиправність звільнення позивача як з огляду на відсутність події адміністративного правопорушення, що було встановлено у визначеному законом порядку, так і з огляду на порушення процедури притягнення позивача до відповідальності.

А тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині скасування оскаржуваних наказів про звільнення позивача з одночасним його поновленням на посаді, що, на думку суду, найбільш повно відповідатиме покладеному на суд обов`язку щодо захисту порушених прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ДПП від 17.08.2023 № 1457 середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 536, 02 грн.

При цьому, час вимушеного прогулу позивача, починаючи з 29.06.2023 (наступний день після звільнення) по день прийняття даного рішення суду становить 336 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 180 102, 72 грн (336 робочих днів х 536, 02 грн середньоденного розміру заробітної плати), яка і підлягає стягненню на користь останнього.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3; ) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 351 від 22.06.2023 про застосування до працівника УПП у місті Києві ДПП дисциплінарного стягнення до поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення із служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу за підписом начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції Євгенія Жукова № 795 о/с від 28.06.2023 щодо звільнення зі служби рядового поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 закону України «Про національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві з 29.06.2023.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 180 102, 72 грн (сто вісімдесят тисяч сто дві гривні 72 коп.).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві з 29.06.2023 та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 517, 21 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять гривень двадцять одна копійка).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.