Справа № 304/1088/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 304/1088/24 пров. № А/857/20588/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №304/1088/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про скасування адміністративного праворушення,-

суддя у І інстанції Ганько І.І.,

дата ухвалення рішення 12 липня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Перечин,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

адвокат Немеш І.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у якому просив визнати протиправними дії інспектора СРНН відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) щодо ОСОБА_1 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також скасувати постанову серії БАД № 268207 від 03 вересня 2023 року, винесену інспектором СРНН відділення поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.04.2024 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку звернення до суду та на підставі ч. 3 ст. 123, ч. 13 ст. 171 КАС України позовну заяву залишено без руху й позивачу запропоновано у встановлений строк подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 5 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини щодо звернення з позовною заявою до суду, оскільки позивачем було подано заяву про поновлення строків, де зазначено всі обставини, які свідчили про те, що строк позовної давності не був пропущений. Посилання судді на обставини, зазначені в ухвалі Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024 у справі №304/1088/24 викладено неправильно, оскільки таку ухвалу разом із позовною заявою позивач не отримувала та стосовно ненадання копії протоколу про накладення вказаного адміністративного стягнення судом першої інстанції не надано оцінки. В заяві про поновлення пропущеного строку було зазначено про те. Що працівниками поліції позивачу належним чином не було вручено копію постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400,00 грн, та відповідні причини є підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, однак такі навмисно не враховано.

Позивач не могла усвідомлювати всі обставини, оскільки під час прибуття працівників поліції перебувала у лікарні у зв`язку з одержанням тілесних ушкоджень. Не могла усвідомлювати свої дії в повній мірі.

Про порушення своїх прав позивач та її адвокат дізналися під час ознайомлення з матеріалами справ №304/1906/23 та №304/1950/23.

Позивач вважає строк звернення до суду пропущеним з поважних причин, просила такий поновити.

Неврахування судом першої інстанції обставин щодо неотримання позивачем ухвали суду першої інстанції від 12.07.2024 разом із позовною заявою, призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Апелянт просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції від 12.07.2024 скасувати, ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.05.2024 Перечинським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Додатками до вказаної позовної заяви, зокрема, вказано спірну постанову від 03.09.2023 серії БАД №268207, копію заяви про поновлення строку на подання позовної заяви.

Ухвалою судді Перечинського районного суду від 03.05.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху. Так, суд першої інстанції, зокрема вказав, що з матеріалів справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (справи №304/1906/23 та №304/1950/23) відносно ОСОБА_1 , які перебувають у провадженні судді Ганька І.І. та на які вказує у своїй заяві про поновлення пропущеного строку адвокат Немеш І.В., вбачається, що такі надійшли на розгляд до суду 11 та 13 вересня 2023 року, після чого представник ОСОБА_1 адвокат Муругов В.О. ознайомився з такими. Крім цього, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 таку отримала 03 вересня 2023 року, про що свідчить її підпис у графі «Копію постанови мною отримано».

Відтак, суддя вважав, що позивачу ОСОБА_1 та її представнику адвокату Муругову В.О. було достеменно відомо про існування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 268207 від 03 вересня 2023 року.

Твердження адвоката Немеша І.В. про те, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався тільки після ознайомлення з вищевказаними матеріалами не свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не знала про таку, з огляду на наявність у неї при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, представника адвоката Муругова В.О., який знайомився зі справами та неодноразово заявляв клопотання про відкладення їх розгляду.

Будь-яких інших причин поважності пропуску строку звернення до суду ані позивачем, ані її представником не вказано.

З огляду на наведене суддя дійшов до висновку, що обставини, на які представник позивач посилається як на такі, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не є непереборними, тобто такими, які пов`язані дійсно з перешкодами, труднощами, що стали перешкодою позивачу для звернення до адміністративного суду.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені в ухвалі правові норми у їх сукупності, суддя визнав наведені адвокатом Немеш І.В. підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними і вбачав наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.

Зазначену ухвалу представник позивача адвокат Немеш І.В. отримав 10.05.2024 в електронній формі через систему «Електронний суд», що стверджується довідкою про доставку електронного документу, а позивач ОСОБА_1 24.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вказані в ній недоліки у визначений судом десятиденний термін не усунули.

Станом на 12.07.2024 будь-яких заяв щодо продовження чи поновлення строку для усунення недоліків позовної заяви від позивача чи її представника до суду не надходило, що зумовило повернення позовної заяви відповідно до оскарженої ухвали від 12.07.2024.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем та її представником недоліки позовної заяви, на які було вказано в ухвалі від 03 травня 2024 року, у встановлений останньою строк не усунуто, то в силу наведеної норми позовна заява підлягає поверненню.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зауважує, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, зокрема, щодо необхідності дотримання особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів, відповідних строків.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Частиною 1 ст. 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до частини другої вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені статтею 289 КУпАП.

Відповідно до вказаної статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 ст. 291 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і частини 2 статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Так, відповідно до копії оскарженої постанови від 03.09.2024 у графі «Копію постанови мною отримано» міститься підпис ОСОБА_1 про отримання такої особисто у день її прийняття (відомості про надіслання такої рекомендованим листом відсутні), тобто 03 вересня 2023 року.

За таких обставин, відлік строку звернення до суду слід обчислювати саме з 03.09.2023. Оскільки позивач звернулася до суду із позовом тільки 01.05.2024 нею пропущено строк звернення до суду із позовом.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі №9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску такого строку при зверненні до суду першої інстанції, адвокат Немеш І.В., представник позивача, покликався на те, що причини пропуску строку є поважними, оскільки після ознайомлення з матеріалами справи про складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП дізнався про винесення постанови серії БАД №268207 від 03.09.2023 відносно ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та таку постанову оскаржив у визначений законом термін.

Таким чином вважає, пропущений строк для звернення до адміністративного суду з позовом з поважних причин, та просив такий поновити.

Перевіривши наведене скаржником обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції вказує, що останнє ґрунтується на суб`єктивному ставленні позивача до наведених ним обставин. Водночас зазначені доводи жодним чином не можуть сприйматись як об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача та дійсно унеможливили звернення до суду у більш стислі строки.

Судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (справи № 304/1906/23 та № 304/1950/23) відносно ОСОБА_1 , які перебували у провадженні судді Ганька І.І. та на які вказує у своїй заяві про поновлення пропущеного строку адвокат Немеш І.В., вбачається, що такі надійшли на розгляд до суду 11 та 13 вересня 2023 року, після чого представник ОСОБА_1 адвокат Муругов В.О. ознайомився з такими.

Вказані обставини позивач не заперечує та не спростовує.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_1 та її представнику адвокату Муругову В.О. було достеменно відомо про існування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 268207 від 03 вересня 2023 року.

Як вірно відзначив суд першої інстанції, твердження адвоката Немеша І.В. про те, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався тільки після ознайомлення з вищевказаними матеріалами не свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не знала про таку, з огляду на наявність у неї при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, представника адвоката Муругова В.О., який знайомився зі справами та неодноразово заявляв клопотання про відкладення їх розгляду.

Колегія суддів зауважує, що інших причин поважності строку звернення до суду із цим позовом у заяві про поновлення строку не наведено, а до відповідної заяви не долучено жодних додатків на підтвердження обставин, на які покликався представник позивача.

Звертаючись до апеляційного суду, позивач у апеляційній скарзі, як підстави поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом також вказувала, зокрема, про те, що працівниками поліції позивачу належним чином не було вручено копію постанови про накладення на неї адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу 3400,00 грн та відповідні обставини є причиною для поновлення строку звернення до суду з позовом; позивач не могла усвідомлювати всі обставини, оскільки під час прибуття працівників поліції перебувала в лікарні, де перебувала з отриманням тілесних ушкоджень, не могла усвідомлювати свої дії в повному обсязі; про оскаржувану постанову дізналася під час ознайомлення з матеріалами справ №304/1906/23 та №304/1950/23.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що позивач покликаючись на невручення оскарженої постанови не заперечує того, що саме її підпис проставлено у постанові від 03.09.2024.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано докази про її перебування у лікарні чи неможливість усвідомлення нею відповідних дій у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень не підтверджено жодними письмовими доказами долученими до матеріалів справи чи відповідними медичними довідками/висновками. При цьому, неможливості звернутися до суду після перебування у лікарні позивачем не обґрунтовано.

Доказів, що позивач перебувала у стані, який дійсно свідчив про наявність обмежень у здійсненні нею фізичної чи інтелектуальної діяльності як суду першої, так і суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач мала можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Доводів та доказів щодо неможливості вчиняти відповідні дії засобами електронного або поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду з позовом, позивачем не надано.

При цьому, колегією суддів з`ясовано, що позивач реалізувала свої права на оскарження у межах справ №304/1906/23 та №304/1950/23 своєчасно, у межах строків, встановлених КАС України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції надав можливість стороні позивача скористатися правом подати заяву, в якій би пропонувалось вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду у відповідь на заявлені відповідачем додаткові обставини. Ухвалою суду від 03.05.2024 у цій справі суд першої інстанції вказав, що обставини, на які представник позивач посилається як на такі, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не є непереборними, тобто такими, які пов`язані дійсно з перешкодами, труднощами, що стали перешкодою позивачу для звернення до адміністративного суду.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності суддя визнав наведені адвокатом Немеш І.В. підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними і вбачав наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.

Позивачу також роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України протягом десяти днів з дня вручення ухвали вона має право вказати інші підстави для поновлення строку.

Зазначену ухвалу представник позивача адвокат Немеш І.В. отримав 10 травня 2024 року в електронній формі через систему «Електронний суд», що стверджується довідкою про доставку електронного документу, а позивач ОСОБА_1 24 травня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вказані в ній недоліки у визначений судом десятиденний термін не усунули.

Колегія суддів відзначає, що ні позивачем, ні її представником не подано будь-яких заяв щодо ухвали від 03.05.2024, не повідомили причин, які перешкоджають чи утруднюють її виконання у строк поза десятиденним строком для усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали від 10.05.2024.

Ухвалою від 12.07.2024 цю позовну заяву повернуто позивачу відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України - суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, факти порушення судом першої інстанції норм процесуального права, під час вирішення питання стосовно визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не знайшли свого підтвердження за результатами апеляційного розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатами розгляду апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ст. 139 КАС України немає.

Керуючись ст. 241, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Перечинського районного суду Закарпатської області про повернення позовної заяви від 12 липня 2024 року у справі №304/1088/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк