Справа № 358/1176/24
Суддя: Лебединець Г. С.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/1176/24 Провадження № 2-адр/358/2/24
31 жовтня 2024 року м. Богуслав
Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ящука Л.А. про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27.09.2024 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Київській області задоволений в повному обсязі.

04.10.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн та документи на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу. Одночасно представник позивача просить поновити строк на звернення із даною заявою у зв`язку з наявністю поважних причин та провидити судовий розгляд заяви без участі позивача та його представника.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить відмовити у задоволенні поданої заяви та проводити судовий розгляд за відсутності представника відповідача. В обґрунтування заперечень зазначив, що заявником пропущений строк для подання до суду вказаної заяви, оскільки дата ухвалення рішення 27.09.2024, а дата подання заяви 04.10.2024. Крім того зазначив, що вказаний розмір витрат є явно завищеним та неспівмірним витраченому часу на складання процесуальних документів, оскільки зміст позовної заяви у переважній більшості містить посилання на норми законодавства без їх детального тлумачення та роз`яснення, а також усталену та загальновідому судову практику, що не потребує додаткових витрат у часі щодо її пошуку та аналізу. Крім того вказує, що представником позивача не надано письмових доказів, які б підтверджували сплату коштів адвокату. Зокрема не надано інформації з Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть, зокрема, фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481, яка стосується у тому числі і діяльності адвокатів.

Дослідив подані документи, розглянув матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Щодо строку звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В свою чергу в позовній заяві поданої до суду представником Погрібняка адвокатом Ящуком Л.А. було заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат. Крім того, в порядку ч.7 ст.139 КАС України, в позові зазначено про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Разом із позовною заявою позивачем до суду було надано копію договору про надання правової допомоги від 29.02.2024, копію адвокатського ордеру від 29.02.2024 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності.

Згідно п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги від 29.02.2024, адвокат зобов`язався надати Клієнту правову допомогу щодо скасування постанови ББА №550975 про накладення адміністративного стягнення.

У пункті 3 Договору про надання правничої допомоги від 29.02.2024, сторони погодили, що розмір гонорару за даним Договором визначається з розрахунку 1 000 гривень за одну годину роботи адвоката та 2000 грн за участь адвоката в одному засіданні.

Тобто, вартість правової допомоги визначеної у договорі не є фіксованою та підлягаю визначенню сторонами за наслідками судового розгляду.

При задоволенні судом позову ОСОБА_1 питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося.

04.10.2024 до заяви про ухвалення додаткового рішення суду, представником позивача долучені докази розміру судових витрат із датою їх узгодження сторонами 03.10.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

ВС неодноразово звертав увагу щодо недопущення судами надмірного формалізму безумовного дотримання процедур, визначених законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки поступаються принципу розумності (доцільності, раціональності)

Питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту Істатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З гідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи вищевикладені обставини та зважаючи на обставини зазначені представником позивача щодо порушення строків звернення у зв"язку з об`єктивними причинами, а саме - у зв`язку із погодженнями суми лише 03.10.2024 та подання до суду відповідної заяви лише 04.10.2024, тобто із затриманням подання лише на два дні, суд вважає за можливе поновити представнику позивача строк на подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

По суті заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 3 частини першої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 7статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За змістом статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

При цьому при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.04.2019року у справі №826/9047/16.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У цій справі представник позивача просив відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу у загальному розмірі 8 000,00 грн.

Суд вважає, що при вирішенні вказаного питання, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надані копії: ордеру на надання правничої допомоги, договору про надання правової допомоги від 29.02.2024, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03.10.2024, квитанцію від 03.10.2024 серія ББАЇ № 821944.

З наданих представником документів вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з: надання консультації та роз`яснень з правових питань 1000 грн, підготовка позовної заяви до суду з вивченням судової практики в аналогічних справах 7000 грн.

Стосовно заперечень представника відповідача проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав не надання стороною позивача доказів сплати відповідних витрат - інформації з Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть, зокрема, фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481, яка стосується у тому числі і діяльності адвокатів, слід зазначити наступне.

Так, суд враховує вимоги п.1 ч.3 ст. 134 КАС України та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей відшкодування витрат на професійну правову допомогу, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Крім того, відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц.

З урахуванням зазначеного, суд відхиляє відповідні заперечення.

Разом із тим, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлена представником позивача сума в розмірі 8 000 гривень є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді, який підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає зменшенню до 4 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом, також, прийнято до уваги, що така категорія адміністративних справ є пошириною, а, отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 134, 139, 143, 241-245, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець