Справа № 260/2168/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2024 року м. Ужгород№ 260/2168/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі Відповідач 2), яким просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 18 від 13.03.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахування періоду роботи у колгоспі з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року, відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.05.1986 року з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 10.01.2024 року;

- стягнути солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Позовна заява мотивована тим, що 05.03.2024 року, після досягнення пенсійного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області через Особистий кабінет на веб порталі Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, однак рішенням № 18 від 13.03.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що відповідачем 1 не було враховано період роботи 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року, оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні.

Дії відповідача 1 позивач вважає такими, що порушують його право гідне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звертається до суду за відновленням свого порушеного права.

Представником відповідача 1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, подано до суду відзив на позов, відповідно до якого вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням 13 березня 2024 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року у зв`язку з відсутністю інформації про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні.

Представник відповідача 2, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні ОСОБА_1 вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так, як записи трудової книжки позивача спірний період не підтверджують належним чином.

Представник відповідача 2 наголошує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області правомірно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період роботи. Відсутність підтверджувальних документів за даний період роботи позбавляє можливості Управління з`ясувати відповідність та зарахувати період роботи до загального стажу.

Як зазначає представник відповідача 2, підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу заявнику немає.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 05 березня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої, зокрема, долучив: копію трудової книжки від 21 липня 1985 року НОМЕР_2 та копію трудової книжки колгоспника від 15 травня 1986 року НОМЕР_1 .

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області для розгляду.

13 березня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області рішенням № 18 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

Відповідачем 1 у вищезгаданому рішенні було зазначено, що до страхового стажу роботи заявника згідно трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року - необхідно надати довідку про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні.

Відповідач 2 вказав, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років.

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 років, при досягненні віку 63 років за наявності страхового стажу не менше 24 років, при досягненні віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років (право по 31.12.2024) .

Разом з тим, вік заявника 60 років 1 місяць 26 днів, а страховий стаж особи становить 22 років 4 місяці 29 дні. Право на пенсію заявник набуде при досягненні віку 65 років. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача 1 щодо призначення пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Як передбачено статтею 62 Закону України Закон України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.п. 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

З наведених вище приписів ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII та п. 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310, слідує, що наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Так, з трудової книжки колгоспника від 15 травня 1986 року НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що у розділі відомості про прийняття до членів колгоспу щодо спірного періоду ОСОБА_1 зазначено:

- 15.04.1986 р. прийнятий до членів колгоспу «Шлях до комунізму» (наказ №2 від 05.05.1986 р.);

- 21.12.1986 р. виключений з членів колгоспу «Шлях до комунізму» згідно поданої заяви (наказ № 18 від 21.12.1986 р.);

- 30.11.1988 р. прийнятий до членів колгоспу «Луч» (наказ № 23 від 30.11.1988 р.);

- 21.09.1994 р. виключений з членів колгоспу «Луч» у зв`язку зі зміною місця проживання (наказ № 7 від 29.09.1994 р.);

При цьому, у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника від 15 травня 1986 року УКР № 2168926 наявні записи про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві та його фактичне виконаний позивачем.

Так в спірний період ОСОБА_1 відпрацював:

- за 1986 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 208, при встановленому мінімумі 207;

- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 18, при встановленому мінімумі 18;

- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 316, при встановленому мінімумі 291;

- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 326, при встановленому мінімумі 291;

- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 284, при встановленому мінімумі 291;

- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 334, при встановленому мінімумі 291;

- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 318, при встановленому мінімумі 271;

- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 207, при встановленому мінімумі 184.

Судом також встановлено, що підписом голови колгоспу та печаткою завірені записи трудової книжки позивача про прийняття останнього до членів колгоспу та його працевлаштування до цього колгоспу та про звільнення.

Таким чином, записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року було виконано, а інколи навіть перевиконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі «Шлях до комунізму» та колгоспі «Луч».

Водночас, як зазначалось вище, відповідно до приписів ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин є підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю, і не може бути підставою для неврахування такого трудового стажу взагалі. Натомість, відповідачем 1 у цій справі взагалі не було враховано весь період роботи позивача у колгоспах з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року, хоча вказаний період підтверджено вищевказаними записами трудової книжки позивача.

Разом з цим, відповідачем 1 не надано суду доказів визнання недостовірними вищезазначених записів, зроблених у трудовій книжці колгоспника від 15 травня 1986 року УКР № 2168926, натомість такі записи в його книжці є чіткими та не мають виправлень чи будь-яких інших невідповідностей.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі «Шлях до комунізму» з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та в колгоспі «Луч» з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року та про встановлений річний мінімум трудової участі в цих господарствах і його фактичне виконання позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до його трудового (страхового) стажу.

Посилання пенсійного органу на те, що період роботи з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року неможливо зарахувати до його страхового стажу, у зв`язку з відсутністю встановленого мінімуму та відпрацьованих вихододнів є безпідставними, оскільки, за встановленими судом обставинами, в цьому випадку трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.05.1986 року містить всі необхідні записи, які завірені підписом голови колгоспу та печаткою.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача 1 про відмову у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року до його загального трудового стажу через відсутність необхідних записів у його трудовій книжці колгоспника є безпідставним та протиправним і підлягає скасуванню, оскільки уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідні виключно у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, в той час, як за встановленими судом обставинами трудова книжка позивача та трудовій книжці колгоспника містять всі необхідні записи для врахування вищевказаних періодів роботи до загального трудового стажу ОСОБА_1 , які виконані та завірені належним чином.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладений також у Постанові Верховного суду від 04 липня 2023 року по справі № 580/4012/19.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.05.1986 року є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем 1 дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року безпідставно не враховані до його страхового стажу, а відмова відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача такий період порушує право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії № 18 від 13.03.2024 року є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке рішення слід скасувати як протиправне.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача 1 та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, суд вважає, що зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Шлях до комунізму» з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року та в колгоспі «Луч» з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року, що буде належним та ефективним захистом прав позивача.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити пенсію є передчасною, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності позивача, суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж на предмет достатності для призначення пенсії за віком.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30.01.2020 у справі № 599/1422/16-а.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, судовий збір у розмірі 1211,20 грн, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 18 від 13.03.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.04.1986 року по 21.12.1986 року в колгоспі «Шлях до комунізму» та з 30.11.1988 року по 21.09.1994 року в колгоспі «Луч».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 березня 2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк