Справа № 240/35547/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/35547/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

30 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути та видати довідку встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, щодо проживання ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_1 з 27.08.1985 по 17.06.1992 в Амурській області, Російська Федерація ( НОМЕР_1 окрема десантно-штурмова бригада (військова частина НОМЕР_2 ), Білогірський (гарнізонний) будинок офіцерів 35 загальновійськової армії, Середньобільський офіцерський клуб 35 ОА, яка мала спеціальність "Товарознавство і організація торгівлі непродовольчими товарами" і не працювала в періоди з 27.08.1985 по 19,02.1988. з 27.08.1989 по 16.12.1990. з 01.09.1991 по 13.10.1991, у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступні обставини.

У вересні 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати довідку для підтвердження стажу роботи про період проживання ОСОБА_2 як дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, за період з 27.08.1985 по 17.06.1992, згідно форми за додатком № 4 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

До заяви було додано копії наступних документів: військового квитка ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 , ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , диплома ОСОБА_2 , виписки із залікової відомості ОСОБА_2 , свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , трудової книжки ОСОБА_2 , витягу із послужного списку ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу №4 засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань видачі довідок про період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, за результатами розгляду звернення, позивачу повідомлено про відмову у видачі його дружині ОСОБА_2 довідки за додатком №4 про період її проживання разом з чоловіком в Амурській області, Російська Федерація ( НОМЕР_1 окрема десантно-штурмова бригада (військова частина НОМЕР_2 ), Білогірський (гарнізонний) будинок офіцерів 35 загальновійськової армії, Середньобільський офіцерський клуб 35 ОА).

Відмова мотивована тим, що відсутні довідка установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості та довідка місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості, які передбачено п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України №2011-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №2011-ХІІ дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше ніж 10 років.

Пунктом «з» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше ніж 10 років.

В свою чергу, пунктом 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року в редакції від 27.09.2022 /далі - Порядок № 637/ період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що за загальним правилом, проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів.

В той же час, судом першої інстанції доречно відзначено про запровадження окремої процедури підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, до 01.01.2004. Такі обставини підтверджуються довідками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач при зверненні до відповідача надавав останньому копії наступних документів: військового квитка ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_2 , ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , диплома ОСОБА_2 , виписки із залікової відомості ОСОБА_2 , свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , трудової книжки ОСОБА_2 , витягу із послужного списку ОСОБА_1 .

При цьому, документи, подані позивачем для видачі довідки згідно форми за додатком № 4 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 підтверджують його перебування:

з 27.08.1985 по 06.07.1989 на посаді начальника клубу у НОМЕР_1 окремій десантно- штурмовій бригаді (військова частина НОМЕР_2 ):

з 06.06.1989 по 24.06.1991 на посаді старшого інструктора по пропаганді та військово-масової роботи у Білогірському (гарнізонному) будинку офіцерів 35 загальновійськової армії: з 24.06.1991 по 17.06.1992 на посаді начальника офіцерського клубу у Старобільському офіцерському клубі НОМЕР_3 .

23.07.1983 позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб.

Згідно копії диплома, ОСОБА_2 - дружина позивача, закінчила в 1985 році Житомирський кооперативний технікум, отримала спеціальність "Товарознавство і організація торгівлі непродовольчими товарами і їй було присвоєно кваліфікацію "Товарознавця".

Згідно даних трудової книжки:

17.08.1983 ОСОБА_2 була звільнена з посади молодшого продавця Дзержинського " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", у зв`язку з переїздом за місцем служби чоловіка;

20.02.1988 - працевлаштована продавцем промислового магазину у " НОМЕР_4 " ( АДРЕСА_1 окрема десантно-штурмова бригада) та звільнена 26.08.1989 за власним бажанням у зв`язку з переведенням чоловіка в іншу місцевість;

17.12.1990 - прийнята на посаду обліковця у Військовій частині НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) та 31.08.1991 звільнена за власним бажанням у зв`язку з переведенням чоловіка в іншу місцевість за новим місцем проживання;

14.10.1991 - прийнята на посаду касира у КВВИУС та 13.09.1994 звільнена за власним бажанням у зв`язку з переведенням чоловіка на нове місце служби.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дружина позивача працювала по можливості працевлаштування, а сталою причиною її звільнення з місць роботи були саме переведення її чоловіка як військовослужбовця на нові місця служби.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що в періоди з 27.08.1985 по 19.02.1988, з 27.08.1989 по 16.12.1990. з 01.09.1991 по 13.10.1991 ОСОБА_2 проживала разом з чоловіком - ОСОБА_1 , при цьому була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю.

Колегія суддів звертає увагу, що організацію соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей згідно пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі - Положення № 154) забезпечують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно цього ж пункту Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки ведуть облік осіб, звільнених з військової служби із Збройних Сил в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; забезпечують підготовку та подання документів, необхідних для призначення органами Пенсійного фонду України пенсій особам, звільненим з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки; надають довідки дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, про період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років, для його зарахування до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком.

Отже, саме на відповідача покладено обов`язок щодо збору, аналізу та витребування відповідної інформації необхідної для оформлення подання до органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про період перебування позивачки, як дружини військовослужбовця з чоловіком військовослужбовцем в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю для обрахунку пенсії.

Судом першої інстанції вірно відзначено, що сама умова щодо витребування відповідних довідок від уповноважених органів російської федерації встановлює для громадян України не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення до компетентних органів російської федерації для витребування необхідних документів є неможливим, що взагалі позбавляє осіб підтвердити факт проживання на території російської федерації та можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.