Справа № 160/23015/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
23.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року в КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» згідно довідки №4240 від 08.05.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 10.06.2024 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, на підставі заяви про призначення пенсії №420 від 10.06.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього позивач наголошує, що відповідач протиправно не врахував до пільгового стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
28.08.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
10.09.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З аналізу зазначених норм вбачається, що зарахування стажу у пільговому порядку (подвійному розмірі) після 01.01.2004 року застосовується для визначення права на пенсію за віком. При призначенні пенсії за віком стаж зараховується в одинарному розмірі для обчислення розміру пенсії, тобто при розрахунку коефіцієнту стажу. З аналізу зазначених норм вбачається, що період роботи після 01.01.2004 року зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», саме на загальних умовах в одинарному розмірі. На підставі зазначеного відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 29.08.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідач-1 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
10.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
Також в даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 50 років 06 місяців 21 день, страховий стаж заявника - 33 роки 04 місяці 14 дні, а пільговий стаж за Списком №2 39 років 10 місяців 20 днів (з урахуванням ст.60).
З розрахунку стажу, наявного в пенсійній справі позивача, судом встановлено, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року зараховані до стажу роботи без урахування кратності, визначеної статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як встановлено судом з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №4240 від 08.05.2024 року позивач в період з:
- 02.01.2003 року по 25.01.2004 року виконувала догляд за психічнохворими на посаді медична сестра процедурна;
- 26.01.2004 року по 02.08.2016 року виконувала догляд за психічнохворими на посаді медична сестра палатна;
- 03.08.2016 року по 29.02.2024 року сестра медична стаціонару психіатричного відділення.
При цьому судом встановлено, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року зараховані до пільгового стажу по Списку №2, проте без урахування кратності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Однак суд зазначає, що в силу приписів статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказані періоди роботи позивача у закладі з надання психіатричної допомоги підлягають зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже відповідачі при зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до пільгового стажу по Списку№2 врахували посаду та характер виконуваної роботи.
Проте відповідачі протиправно не застосували статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час врахування даних періодів роботи позивача до відповідного стажу.
Таким чином суд доходить висновку про протиправність дій відповідачів щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року.
З огляду на зазначене суд доходить висновку про необхідність задоволення похідної позовної вимоги щодо зарахування даних періодів позивача.
Вирішуючи питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 33 роки 04 місяці 14 дні, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 - 39 років 10 місяців 20 днів, з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
Щодо посилання позивача у своїх позовних вимогах на необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду рішенням Конституційного суду України в справі №1-р/2020 від 23.01.2020 року, суд зазначає наступне.
Суд акцентує увагу, що посилання на рішення Конституційного суду України було викладено судом в мотивувальній частині рішення.
В свою чергу, суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Отже, з огляду на висновки Консультативної ради європейських суддів, суд не вбачає підстав повторно зазначити у резолютивній частині посилання на рішення Конституційного суду України, яке вже зазначено в мотивувальній частині рішення, у зв`язку з чим дана позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено основну вимогу немайнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 968,96 грн., виходячи з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн.) із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 242,24 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню, є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 968,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.01.2004 року по 25.04.2006 року, з 28.04.2006 року по 17.01.2007 року, з 19.01.2007 року по 21.02.2007 року, з 23.02.2007 року по 05.04.2007 року, з 01.09.2009 року по 07.11.2012 року, з 09.11.2012 року по 01.06.2013 року, з 03.06.2013 року по 15.05.2015 року, з 17.05.2015 року по 04.11.2018 року, з 07.11.2018 року по 26.09.2019 року, з 28.09.2019 року по 23.10.2021 року, з 25.10.2021 року по 29.02.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 10.06.2024 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський