Справа № 260/1951/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/1951/22 пров. № А/857/20996/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю представників сторін:

від відповідача: Жупан А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року (головуючий суддя Луцович М.М., м.Ужгород, проголошено 13:45:53) у справі № 260/1951/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2022 ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області (відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії Білківської сільської ради у недонарахуванні та невиплаті позивачу повного розрахунку за невикористані 122 дні щорічної відпустки та 75 днів додаткової відпустки в розмірі 127 421 грн. 00 коп. за період з 03 листопада 2015 по 01 грудня 2020; зобов`язати відповідача у 10-ти денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили у даній справі донарахувати та виплатити позивачу 100719,00 грн. компенсації за невикористані 122 дні щорічної відпустки та 61917,00 грн, за 75 невикористаних додаткових оплачуваних днів відпустки за період з листопада 2015-го по 01 грудня 2020. Загалом 127 421,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що 03 листопада 2015 року, на підставі рішення першої сесії п`ятого скликання, ОСОБА_1 було обрано Луківським сільським головою та присвоєно 7 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування. У зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі пункту 1 статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та на підставі розпорядження Луківського сільського голови від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02 грудня 2020 року. Цим же розпорядженням передбачено виплатити компенсацію за невикористані відпустки у кількості 122 календарних дні за 2016-2020 роки. Однак, у зв`язку з відсутністю коштів для оплати праці та нарахування на зарплату працівникам Луківської сільської ради із позивачем не було проведено повний розрахунок, не нараховано та не проведено компенсацію за невикористані відпустки. Вказує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 260/1774/21 за позовом ОСОБА_1 до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області зобов`язано Білківську сільську раду Хустського р-ну Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 03 листопада 2015 по 01 грудня 2020, а тому 03.02.2022 позивач звернувся до Білківської сільської ради із заявою, в якій просив у 5-ти денний строк з дня отримання цієї заяви нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у загальній сумі 162636,00 грн за невикористані 122 дні основної відпустки за період з 03 листопада 2015 по 01 грудня 2020 та 75 днів додаткової оплачуваної відпустки за період з листопада 2015-го по 01 грудня 2020, яка надається посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років. Зазначає, що 08 березня 2022, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1774/21, відповідач перерахував позивачу на картковий рахунок у АТКБ «Приватбанк» частку в розмірі 35214 грн. 70 коп. в рахунок компенсації заробітної плати за невикористані дні відпустки. Однак, на думку позивача, відповідач недонарахував та не доплатив йому 127421,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, вказує, що в судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем не надано докази розміру заробітної плати, на підставі якого проводились розрахунки компенсації, відсутні докази, на підставі яких відповідач прийшов до висновку, що підлягає компенсації середній заробіток за 90 днів, а не за 122 дні, відсутні докази, на підставі яких документів відповідачем вирахувано, що у мене не було права на додаткову відпустку. Зазначає, що відповідач не виконав ухвалу суду та не надав ні суду, ні позивачу документи, які б підтвердили правильність нарахування мені компенсації за невикористані 122 дні щорічної та додаткової відпустки, що підлягала виплаті при звільненні. Разом з тим, неповне дослідження доказів у справі обгрунтоване тим, що судом не було застосовано пункт 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, яким встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Апелянт вважає, що в даному випадку тільки відомість з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми нарахованого доходу та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року є належним і допустимим доказом при нарахуванні заборгованості по заробітній платі, якою повинні були керуватись ревізори.

19.09.2024 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що у Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області відсутні підстави для виплати позивачу заборгованості з виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 03 листопада 2015 по 01 грудня 2020 у кількості 122 дні щорічної відпустки та 75 днів додаткової відпустки в розмірі 127421 грн. 00 коп. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача проти поданої апеляційної скарги заперечує.

Представник позивача вдруге подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки за попереднім клопотанням представника позивача розгляд апеляційної скарги відкладався. Крім того справа має бути розглянута протягом розумного строку. Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася, а наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи. При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ст. 195 КАС України передбачено, що учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 03.11.2015 року ОСОБА_1 обрано Луківським сільським головою, присвоєно 7 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

В подальшому, 01.12.2020 р., позивач звільнений з посади сільського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На переконання позивача під час його звільнення Луківською сільською радою не здійснено із ним повного розрахунку, а саме не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані 122 дні відпустки за період з 03.11.2015 по 01.12.2020, а тому позивач звернувся до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 260/1774/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022, за позовом ОСОБА_1 до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії частково задоволено позовні вимоги: 1) визнано протиправними дії Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні; 2) зобов`язано Білківську сільську раду Хустського району Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року; 3) у задоволенні решти позовних відмовлено.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 260/1774/21 набрало законної сили 04.05.2022.

03.02.2022 позивач звернувся до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області із заявою, якою просив у 5-ти денний строк з дня отримання цієї заяви нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у загальній сумі 162636, 00 грн за невикористані 122 дні основної відпустки за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року та 75 днів додаткової оплачуваної відпустки за період з листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року, яка надається посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років.

08 березня 2022 позивачу виплачено 35214,70 грн грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової оплачуваної відпустки за період з листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року на виконання рішення суду від 06.12.2021 у справі №260/1774/21.

Позивач вважає дії відповідача щодо виплати грошової компенсації в меншому розмірі протиправними, а тому звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади сіл, селищ і міст можуть об`єднувати на договірних засадах об`єкти комунальної власності, а також кошти бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, організацій і установ, створювати для цього відповідні органи і служби. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом другим Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (Постанова №100), визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (Закон №504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статей 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

У постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику у разі звільнення компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та у разі несвоєчасного розрахунку - середній заробіток за затримку.

Позивач вважає, що відповідач, як правонаступник Луківської сільської ради зобов`язаний виплатити йому компенсацію за невикористані дні відпустки, а тому звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Як було вказано вище, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 260/1774/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Білківську сільську раду Хустського району Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року.

Для встановлення причин не використання щорічних відпусток, кількості -невикористаних днів, нарахування та виплати заробітної плати, дотримання бюджетного законодавства, відповідність бюджетних призначень до фактичних нарахувань заробітної плати ОСОБА_1 за період з 2015 року по 2020 рік Білківською сільською радою, 14 вересня 2021 року направлено звернення до Управління західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, на підставі якого проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Білківської сільської ради Хустського району за період з 01 січня 2015 по 03 грудня 2020 року. Ревізію проведено з 02 грудня по 16 грудня 2021 року у відповідності до питань програми ревізії.

23 грудня 2021 року складено Акт позапланової виїзної ревізії Управлінням західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області № 13-07-20/5, відповідно до якого зазначено, що до ревізії надано розрахунок невикористаної відпустки сільського голови Луківської сільської ради ОСОБА_1 за період 2016-2020 роки, який був розрахований станом на 01.12.2020 року за підписом колишнього головного бухгалтера Луківської сільської ради ОСОБА_2 , сума нарахованої компенсації складає 46841,33 грн за розраховані бухгалтером 122 дні невикористаної відпустки.

Перевіркою питання щодо правильності визначення кількості невикористаних днів щорічних відпусток ОСОБА_1 встановлено, що згідно наданих до ревізії документів, а саме: рішень Луківської сільської ради за 2016-2020 роки про відбування у відпустку ОСОБА_1 станом на 01.12.2021 залишок не використаних днів щорічної відпустки складає 90 календарних днів. Ревізією питання щодо правильності встановлення ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки, яка надається відповідно до стажу служби в органах місцевого самоврядування та державної служби понад 10 років, встановлено, що 10-річного стажу - ОСОБА_1 здобув 11 квітня 2017 року, його право додаткової відпустки станом на 01.12.2021 складає 32 дні.

При розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні ОСОБА_1 ревізією встановлено, що сума нарахованої компенсації за розраховані 122 дні невикористаної відпустки складає 46799,83 грн. Таким чином, головним бухгалтером завищено суму нарахованої компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 станом на 01.12.2020 рік в сумі 41,5 грн.

Згідно відомості нарахування заробітної плати по Луківській сільській раді за грудень 2020 року працівникам Луківської сільської ради нараховано заробітної плати в сумі 61365,66 грн. При цьому, ОСОБА_1 за грудень 2020 року нараховано заробітної плати в сумі 47382,70 грн. що включає посадовий оклад - 340,91 грн, надбавка за ранг 25,00 грн, доплата за проживання в гірській місцевості 85,23 грн, доплата за вислугу років - 90,23 грн, компенсація - 46841,33 грн.

Згідно меморіального ордеру №2 «Накопичувальна відомість руху грошових коштів загального фонду на рахунках, відкритих в органах Державної казначейської служби України (банках)» за платіжним дорученням №114 від 30.12.2020 року працівникам Луківської сільської ради за грудень 2020 року виплачено заробітної плати в сумі 3824,59 грн.

Колегія суддів враховує Акт позапланової виїзної ревізії Управління західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області № 13-07-20/5 від 23 грудня 2021 року та вказує, що відповідачем у повному обсязі нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року. Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що наведені позивачем у позовній заяві розрахунки не підтверджені жодними доказами, а тому містять обґрунтовані сумніви щодо їх достовірності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області відсутні підстави для виплати позивачу заборгованості з виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року у кількості 122 дні щорічної відпустки та 75 днів додаткової відпустки в розмірі 127421 грн. 00 коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №260/1951/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 31.10.24