Справа № 120/11296/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

01 листопада 2024 р. Справа № 120/11296/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грушко Жанни Вячеславівни до Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грушко Жанни Вячеславівни до Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо належного розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, у змісті відзиву на позовну заяву викладено клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки даний адміністративний позов поданий з порушенням місячного строку звернення до суду визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грушко Жанни Вячеславівни залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

28.10.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків та поновлення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду представник позивача вказала, що пропуск строку звернення до суду безпосередньо обумовлений тим, що позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації.

Також представником позивача вказано, що предметом спору є бездіяльність відповідача щодо належного розгляду рапорту про звільнення з військової служби, що має триваючий характер та, на думку позивача, порушує його право і на час звернення до суду.

Визначаючись щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 статті 122 КАСУ визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАСУ для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення особи до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею 123 КАС України.

Частиною 3 статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що строк для звернення до суду з позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач, окрім іншого, просить суд визнати протиправною бездіяльність Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України щодо належного розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами.

При цьому, із матеріалів справи судом встановлено, що позивач виявив небажання продовжувати проходити військову службу та 03.05.2024 року подав через начальника відділення фельд`єгерського-поштового зв`язку рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Втім, листом №193/160/3/3736/пс від 08.05.2024 року Кадровий центр Повітряних сил Збройних сил України подання та додаткові матеріали ОСОБА_1 щодо звільнення останнього з військової служби у запас повернув на доопрацювання.

Додатково роз`яснено, що у разі надання відповідного висновку про потребу громадянки України ОСОБА_2 у постійному догляді, рішення щодо звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами буде прийнято у визначеному законодавством України порядку.

Вказаний лист позивач отримав 16.05.2024 року, що підтверджується рапортом який долучений відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Суд зауважує, що із дати отримання листа Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України №193/160/3/3736/пс від 08.05.2024 року, позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки саме цей лист було підготовлено відповідачем за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Однак, до суду позивач звернувся 23.08.2024 року, тобто з пропуском місячного строку визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.

Представник позивача в обґрунтування дотримання строку звернення до суду зазначає, що предметом оскарження у даній справі є бездіяльність відповідача, що має триваючий характер. При цьому, на переконання представника позивача, повернення Кадровим Центром Повітряних сил Збройних сил України подання та додаткових матеріалів щодо звільнення позивача з військової служби у запас на доопрацювання є саме бездіяльністю, а не діями.

Водночас, суд зазначає, що дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, у зв`язку із чим в подальшому виникає публічно-правовий спір. У свою чергу, бездіяльність є формою пасивної поведінки.

Відтак, на переконання суду повернення подання та додаткових матеріалів на доопрацювання є формою активної поведінки суб`єкта владних повноважень, а не проявом бездіяльності, як про це вказує представник позивача.

При цьому, визначаючись стосовно протиправності або правомірності бездіяльності відповідача щодо належного розгляду рапорту про звільнення з військової служби, суд має виходити саме з правомірності дій відповідача щодо повернення подання та додаткових матеріалів на доопрацювання, у той час як мотиви прийняття такого рішення (повернення на доопрацювання) наведені саме у листі від 08.05.2024 року.

Отже, суд дійшов висновку, що формування позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо належного розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, не змінює момент, з якого особа дізналась про порушення своїх прав, тобто з моменту отримання листа Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України №193/160/3/3736/пс від 08.05.2024 року, а саме 16.05.2024 року.

Здійснивши аналіз вищенаведених обставин, суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо не допущення пропуску строку звернення до суду з даним позовом, посилаючись на триваючу бездіяльність відповідача.

Стосовно доводів представника позивача, що пропуск строку звернення до суду безпосередньо обумовлений участю позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації, суд вказує наступне.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові № 760/8560/21 від 24 липня 2024 року сама по собі обставина перебування учасника справи у складі Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку звернення до суду внаслідок виникнення обставини непереборної сили; у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначеної процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку звернення до суду, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили.

В даному випадку, для підтвердження неможливості позивача звернутись до суду у встановлений місячний строк через проходження військової служби надано довідку військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 року №1162/145/1802/пс з якої вбачається, що ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання у визначеному районі у період з 01.05.2024 року по 01.08.2024 року.

Втім, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги №LE-38 від 24 травня 2024 року, який укладено між адвокатом Грушко Жанною Вячеславівною та ОСОБА_1 .

При цьому, дану позовну заяву в інтересах ОСОБА_1 подано його представником - адвокатом Грушко Жанною Вячеславівною.

Крім того, до позовної заяви представником позивача долучено відповіді на адвокатські запити ОСОБА_3 . Комунального некомерційного підприємства "Якушинецький центр первинної медико-санітарної допомоги" №01-46 від 22.02.2024 року та Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи №254/03-02/24 від 28.02.2024 року.

Із аналізу змісту наведених відповідей прослідковується, що представник позивача ще у лютому 2024 року вчиняла дії спрямовані на збір документів, які необхідні для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, представник позивача ще з лютого 2024 року вчиняла дії в інтересах позивача і не була позбавлена можливості звернутись до суду із позовною заявою з дотриманням місячного строку звернення визначеного частиною 5 статті 122 КАС України

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач скористався своїм правом на отримання правової допомоги, що свідчить про відсутність необхідності його особистої присутності при оформленні та подачі позовної заяви у цій справі.

Будь-яких обставин непереборної сили, що перешкоджали вчасно пред`явити позов до суду адвокатом в інтересах позивача не наведено.

На переконання суду, наведені представником позивача мотиви поважності причин пропуску, встановленого процесуальним законом, строку звернення до суду не вказують на існування об`єктивних та непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, представником позивача суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з позовом неповажними.

Суд також враховує, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 28.05.1985 в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 в справі "Кромбах проти Франції", в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивачем і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 зазначила, що аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Виходячи із системного аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України у контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), за дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист. Звертаючись із позовом позивачем цих правил не дотримано.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грушко Жанни Вячеславівни до Кадрового центру Повітряних сил Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович