Справа № 522/15899/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/15899/23

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 16.04.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №522/15899/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, зобов`язання вчинити дії

У С Т А Н О В И В:

14.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, прийняте Державною міграційною службою України за результатами розгляду заяви від 20.06.2023 громадянина Грузії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 від 20.06.2023 про продовження строку перебування на території України у відповідності до вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 зі змінами №979 від 12.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на обставини, які встановлено в рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2023 у справі №522/11674/22, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 залишено без змін. Також, ОСОБА_1 стверджує, що в його діях немає складу правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, адже наявні незалежні від його волі поважні причини, які унеможливили отримання від органу міграційної служби документів на продовження строку перебування в Україні. У свою чергу, позивач вчинив усі передбачені законом дії для легалізації строку перебування на території Україні.

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначаючи, що оскаржуване рішення приймалось ДМС України, а тому ГУ ДМС України в Одеській області не є належним відповідачем у справі. Також, суб`єкт владних повноважень вказує, що повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не є індивідуальним актом у розумінні приписів КАС України. Крім того, на думку відповідача, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП є цілком правомірним, оскільки він проживав на території України без документів, які надають іноземцю відповідне право.

Співвідповідач - Державна міграційна служба України з позовними вимогами також не погоджувалась вказуючи, що громадянин Грузії ОСОБА_1 на територію України потрапив 02.02.2022, проте із заявою про продовження строку перебування на території України звернувся лише 20.06.2023. Після закінчення дозволеного строку перебування в України позивач не виїхав з України. що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Також, позивач не вживав заходів щодо врегулювання питання законності перебування в Україні. У зв`язку з чим, за наслідком розгляду відповідного звернення ОСОБА_1 було прийнято рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, т.я. ним не подано відповідного підтвердження підстави та мети перебування в Україні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №420/15899/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, прийняте Державною міграційною службою України за результатами розгляду заяви від 20.06.2023 громадянина Грузії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення.

Зобов`язано Державну міграційну службу України в Одеській області розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 від 20.06.2023 про продовження строку перебування на території України у відповідності до вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 зі змінами №979 від 12.09.2023.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП - закрито згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи такий судовий акт в частині задоволених позовних вимог окружний адміністративний суд вказав, що рішення відповідача не відповідає вимогам обґрунтованості та добросовісності, оскільки не містить конкретних мотивів його прийняття. У ньому зазначено лише посилання на п.п.6 п. 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150. Також, суд першої інстанції вказав, що в досліджуваній ситуації ОСОБА_1 проявив активну позицію щодо захисту своїх прав, а також наявні поважні причини, що не залежать від його волі на завчасне отримання відповідних документів від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на продовження строків перебування в Україні. Крім того, окружний адміністративний суд дійшов висновку про безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_1 не вбачається умисного порушення міграційних правил, а добросовісність позивача підтверджується, завчасним поданням документів для легалізації строку перебування в Україні, його явкою до міграційної служби на виклик.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ГУ ДМС України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не враховано та не надано правової оцінки пропуску позивачем строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Також, скаржник не погоджується із висновком окружного адміністративного суду відносно того, що в діях ОСОБА_1 немає умисного порушення міграційних правил. Як вказує орган міграційної служби, ані 17.02.2022, ані 17.02.2023 позивач не подавав документів для легалізації свого становища в Україні. На думку відповідача, ОСОБА_1 цілком правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ДМС України також подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що із заявою про продовження строку перебування на території України позивач звернувся більш ніж через рік після в`їзду в Україну, що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. На думку суб`єкта владних повноважень, законодавством не передбачено, що рішення про продовження строку перебування на території України повинно містити посилання на фактичні обставини його прийняття та документи, які слугували підставою його прийняття. Крім того, відповідач акцентує увагу на те, що зобов`язальна частина оскаржуваного судового акту стосується неіснуючої юридичної особи, а саме Державної міграційної служби України в Одеській області.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 16.04.2024. Натомість, доводи апеляційних скарг уважає необґрунтованими.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ГУ ДМС України в Одеській області підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ДМС України задоволенню не підлягаю, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Грузія, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 , виданого 19.09.2014 із строком дії до 19.09.2024.

02.02.2022 ОСОБА_1 прибув на територію України через КПП аеропорту «Одеса».

Апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що 23.02.2022 між громадянкою України ОСОБА_2 та громадянином Грузії ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №355; прізвище дружини та чоловіка після державної реєстрації шлюбу не змінились.

Наведене підтверджуються наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.02.2022.

Для продовження строку перебування в Україні у зв`язку із сімейними обставинами, ОСОБА_3 через електронний кабінет до органу міграційної служби сформував заявку та отримав електронне повідомленням (талон №852) з викликом до служби для подання документів на 02.03.2022 о 16год. 30хв.

Як загальновідомо, з огляду на широкомаштабне військове вторгнення російської федерації на територію України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Такі обставини зумовили оголошення простою в роботі органу міграційної служби та унеможливили прибуття ОСОБА_1 до ГУ ДМС в Одеській області 02.03.2022.

Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 05.05.2022 №68 «Про внесення змін до наказу від 31.12.2021 № 307 «Про затвердження графіків роботи та прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату та територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області на 2022 рік» внесено зміни до графіку роботи прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату ГУ ДМС в Одеській області, зокрема, лише з 16.05.2022 встановлено графік роботи для головних спеціалістів відділу міграційного контролю у правління у справах іноземців та осіб без громадянства.

У зв`язку з чим, органом міграційної служби на адресу позивача скеровано електронне повідомлення про виклик на 10.06.2022 о 16год. 30хв.

10.06.2022 ОСОБА_4 прибув за викликом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для подачі документів на продовження строку перебування в Україні.

Однак, фахівцем органу міграційної служби відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №008269 та прийнято постанову №008337 про притягнення до адміністративної відповідальності за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

У цей же день, 10.06.2022 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №398 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Грузія ОСОБА_4 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.07.2022.

16.07.2022 на підставі рішення №215 територіальним органом ДМС на адресу Державної прикордонної служби України стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 реалізовано доручення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Уважаючи своє право порушеним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2023 у справі №522/11674/22 позов громадянина Грузії ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення № 008337 від 10.06.2022 та закрито провадження у справі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №398 від 10.06.2022 про примусове повернення іноземця в країну походження.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 по справі №522/11674/22 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 - без змін.

Колегією суддів установлено, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2023 у справі №522/11674/22 набрало законної сили.

Означені обставини зумовили необхідність звернення Головного управління ДМС України до Адміністрації ДПС України із повідомленням №5100.5.7-4739/51.3-23 від 26.04.2023 про відкликання заборони в`їзду громадянину ОСОБА_5 в Україну.

У подальшому, у зв`язку з виявленням громадянина Грузії ОСОБА_1 , яким порушено правила перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, фахівцем Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.05.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №009909.

За наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.05.2023 прийнято постанову серії ПН МОД №01006 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700грн.

Визначену вказаною постановою суму штрафу ОСОБА_1 сплачено 18.05.2023, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською квитанцією №41209719.

20.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою №500041760 щодо продовження строку перебування на території України.

В обґрунтовання підстав для подальшого перебування в Україні зазначено: «Інше (в шлюбі з громадянкою України, маю намір оформити посвідку на тимчасове проживання)».

У свою чергу, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Державної міграційної служби України із листом №5100.5.6/12838-23 від 27.06.2023 щодо продовження строку перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Листом №8.1/2568-23 від 06.07.2023 Державна міграційна служба України повідомила Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, що прийнято рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_1 .

З листа Державної міграційної служби України від 06.07.2023 №8.1/2568-23 вбачається, що підставою для відмови в продовженні строку перебування на території України є п.п.6 п.10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

Згідно із названою нормою підзаконного нормативно-правового акту, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження.

10.07.2023 ОСОБА_1 отримав повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України та необхідність виїзду з України.

У подальшому, 31.07.2023 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області спрямовано адвокатський запит щодо надання інформації про стан розгляду заяви від 20.06.2023 на продовження строку перебування в Україні ОСОБА_1 та копій матеріалів справи, в рамках якої складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009909 від 18.05.2023, постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023.

08.08.2023 на електронну адресу адвоката від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшла відповідь №5100.5.6-9270/51.1-23 у якій зазначено про прийняття 07.07.2023 ДМС України рішення про відмову громадянину ОСОБА_5 в продовженні строку перебування на території України, а також надано копії матеріалів справи, в рамках якої складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009909 від 18.05.2023 та постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Уважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26 Конституції України).

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, передбачено, що одним з основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно із пунктами 4, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (підпункт 8); приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України (підпункт 9); здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (підпункт 10); здійснює інші повноваження, визначені законом (підпункт 39).

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок та підстави для продовження іноземцям та особам без громадянства строку перебування на території України на час прийняття оскарженого рішення були врегульовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, в редакції від 31.05.2022.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцями визнаються іноземні громадяни - особи, які належать до громадянства іноземних держав і не є громадянами України, та особи без громадянства - особи, які не належать до громадянства будь-якої держави.

Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» визначено, що іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначена Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

Приписами пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, в редакції від 31.05.2022, строк перебування на території України продовжується іноземцям та особам без громадянства, які прибули за короткостроковою візою, а також іноземцям з держав з безвізовим порядком в`їзду, за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Згідно із пунктом 7 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, в редакції від 31.05.2022, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Пунктом 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, передбачено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Положеннями пункту 8 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 № 363 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону В`їзд (Виїзд) або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.

Відповідно до п.п.2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у продовженні строку перебування в Україні відмовляється, зокрема, в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні.

Аналогічну за змістом підстава для відмови в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України містить підпункт 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи громадянину ОСОБА_5 в продовженні строку перебування на території України орган міграційної служби послався саме на підпункт 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, відповідно до якого рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження.

Згідно із фактичними обставинами справи, у заяві про продовження строку перебування на території України громадянин Грузії ОСОБА_1 вказав про укладення шлюбу з громадянкою України, а також наявність наміру оформити посвідку на тимчасове проживання.

Як убачається з матеріалів справи, 23.02.2022 між громадянкою України ОСОБА_2 та громадянином Грузії ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №355; прізвище дружини та чоловіка після державної реєстрації шлюбу не змінились.

Наведене підтверджуються наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.02.2022.

Отже, вказана громадянином ОСОБА_5 підстава для продовження строку перебування на території України є підтвердженою.

У свою чергу, суб`єктом владних повноважень взагалі не обґрунтовано власних припущень про наявність обґрунтованих підстав вважати, що громадянин Грузії ОСОБА_1 має інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд апеляційної інстанції вказує, що для дотримання вимог обґрунтованості індивідуального акта суб`єкта владних повноважень не достатньо одного лише посилання на приписи підпункту 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

Невиконання органом міграційної служби законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії має наслідком визнання його протиправним.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 01.07.2003по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У рішенні від 27.09.2010 по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

Колегія суддів вказує, що відповідачем документально не підтверджено, що позивач переслідує іншу мету перебування в Україні, ніж шлюбні відносини з громадянкою України, як і не наведено жодних обґрунтувань своїх сумнівів.

Вирішуючи даний спір колегія суддів також уважає за необхідне врахувати обставини, які установлено під час розгляду справи №522/11674/22, а саме про те, що на час прийняття рішення №398 від 10.06.2022 про примусове повернення іноземця в країну походження ОСОБА_1 хоча і підпадав під формальні ознаки нелегального мігранта, однак вчинив усі передбачені законом дії для легалізації строку перебування на території України, а відсутність своєчасно прийнятого рішення обумовлена лише незалежними від нього обставинами (введенням воєнного стану, простій в роботі органу міграційної служби).

Також, в рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 06.03.2023 у справі №522/11674/22, яке набрало законної сили, зазначено, що в діях ОСОБА_1 немає умисного порушення міграційних правил, а його добросовісність підтверджується завчасним поданням документів для легалізації строку перебування в Україні, явкою до міграційної служби на виклик 10.06.2022.

В силу приписів ч.4 ст.78 КАС України такі обставини звільняються від доказування у справі, що розглядається.

З огляду на встановлені фактичні обставини, апеляційний адміністративний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно протиправності спірного рішення ДМС України про відмову громадянину ОСОБА_5 в продовженні строку перебування на території України.

Жодних доводів стосовно того, що окружним адміністративним судом неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача апеляційні скарги відповідачів не містять, а тому таким обставинам суд апеляційної інстанції оцінки не надає.

Стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом в частині оскарження постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023, колегія суддів зазначає таке.

Як установлено судом апеляційної інстанції, у зв`язку з виявленням громадянина Грузії ОСОБА_1 , яким порушено правила перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, фахівцем Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.05.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №009909.

За наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.05.2023 прийнято постанову серії ПН МОД №01006 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700грн.

Копію вказаної постанови серії ПН МОД №01006 від 18.05.2023 ОСОБА_1 отримано 18.05.2023, про що свідчить відповідна відмітка на спірному індивідуальному акті.

Визначену постановою суму штрафу ОСОБА_1 сплачено 18.05.2023, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською квитанцією №41209719.

Отже, про наявність оскаржуваної постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2023 серії ПН МОД №01006 ОСОБА_1 стало відомо 18.05.2023.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею 286 КАС України, відповідно до частини 2 якої позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Таким чином, позовну заяву про оскарження постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2023 серії ПН МОД №01006 ОСОБА_1 повинен був подати до суду до 29.05.2023 включно (з урахуванням того, що 28.05.2023 вихідний - неділя).

Натомість, колегією суддів установлено, що дану позовну заяву до суду подано лише 14.08.2023, тобто з пропуском установленого приписами процесуального законодавства строку.

Між тим, слід вказати, що за наслідком ознайомлення із апеляційною скаргою ГУ ДМС в Одеській області позивачем до суду апеляційної інстанції 28.06.2024 подано відзив.

Дослідивши зміст відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не наведено поважних підстав, які перешкоджали йому своєчасно оскаржити постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2023 серії ПН МОД №01006.

В контексті дослідження питання стосовно дотримання строку звернення до суду колегія суддів також уважає необґрунтованим довід позивача про те, що копії матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності його адвокатом отримано 08.08.2023, адже початок перебігу процесуального строку законодавець пов`язує із днем ухвалення відповідного рішення (постанови), а не з днем ознайомлення адвоката з нею.

Лише за наявності поважних причин, пов`язаних з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливлюють своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, можливе поновлення строку звернення до суду.

Натомість, у досліджуваній ситуації таких причин позивачем не наведено, а судом апеляційної інстанції не установлено.

За наслідком дослідження матеріалів справи судом апеляційної інстанції з`ясовано, що питання дотримання строку звернення до суду з позовом в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності сторонами під час розгляду справи в окружному адміністративному суді не ініціювалось, а судом першої інстанції не досліджувалось.

Межі перегляду судом апеляційної справи визначено у статті 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині визначено статтею 319 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до статті 240 суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з позовом в частині оскарження постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.05.2023 серії ПН МОД №01006, суд апеляційної інстанції зазначає, що така частина судового акту підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.308, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №522/15899/23 в частині щодо визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023, а також стосовно закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 та закриття справи про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року у справі №522/15899/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький