Справа № 200/5938/24
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року Справа№200/5938/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Трун Ольгу Валентинівну, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову позивачу у призначенні пенсії № 32 від 7 червня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію позивачу відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30 травня 2024 року.

Ухвалою суду від 2 вересня 2024 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи; зобов`язано відповідача надати додаткові доказі по справі (а.с. 41).

9 вересня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області через Електронний суд надійшли додаткові докази по справі копії матеріалів з пенсійної справи позивача (а.с. 46-53).

1 жовтня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області «Укрпоштою» надійшов відзив на позов, разом із відзивом надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 54-58).

Ухвалою суду від 2 жовтня 2024 року відмовлено в залучені до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (а.с. 59-60).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

30 травня 2024 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 32 від 7 червня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного, за висновком відповідача, пільгового стажу та віку - 55 років.

В рішенні відповідач зазначив про наявність у позивача 32 років 1 місяця 17 днів страхового стажу та 7 років 7 місяців 9 днів пільгового стажу за Списком № 2, при цьому не зараховано до стажу за Списком № 2 періоди роботи позивача згідно з довідками № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року, оскільки в зазначених довідках у характері виконуваних робіт вказано «загальні роботи на поверхні», що за висновком відповідача не дає право на призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Уточнюючі довідки № 01/11-46/21 та № 01/11-104/30 містять відомості про те, що до пільгового стажу позивача за Списком № 2 відносяться періоди її роботи за періоди: з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року, з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2014 року, з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року, з 18 липня 2016 року по 28 серпня 2020 року відносяться до пільгового стажу за Списком № 2.

Також відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача періоди її роботи, не вказані у довідках № 01/11-46/21 та № 01/11-104/30: з 10 січня 2007 року по 18 червня 2008 року (позивач працювала гірником, що передбачено Списком 2 та підтверджується трудовою книжкою та довідкою ОК-5), з 19 червня 2008 року по 4 лютого 2011 року (працювала лампівницею, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою ОК-5).

Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час звернення із заявою від 30 травня 2024 року вона мала право на призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції до змін, внесених Законом України № 213-VII, так як досягла віку 50 років та мала необхідні 20 років загального стажу та 10 років пільгового стажу.

Також позивач вказує, що її трудова книжка містить відповідні записи про спірні періоди її роботи, а тому надання уточнюючих довідок не є обов`язковим.

Зазначає, що не може нести відповідальність за допущені помилки в уточнюючих довідках № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року.

Крім цього, на переконання позивача відповідач неправомірно не застосував до спірних правовідносин п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосовно вікового цензу 50 років, так як з 23 січня 2020 року (з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року в справі № 1-р/2020) положення п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, підлягають застосуванню у наведеній у цьому рішенні редакції.

Позивач вважає спірне рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії на пільгових умовах таким, що порушує її право на належний соціальний захист.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права (зобов`язати відповідача призначити пенсію) у позові зазначено, що на переконання позивача саме цей спосіб захисту є найбільш ефективним ніж інший - зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії (а.с. 1-4).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

30 травня 2024 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Звернення позивача було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким 7 червня 2024 року було прийнято рішення № 32 про відмову в призначенні позивачу пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку (55 років).

На момент звернення позивачу виповнилось 51 рік, страховий стаж склав 32 роки 1 місяць 17 днів, з них стаж роботи за Списком № 2 7 років 7 місяців 9 днів, за Списком № 1 5 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пільгової пенсії.

Управлінням не було взято до уваги пільгові довідки № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року, оскільки в них у характері виконуваних робіт зазначено «загальні роботи на поверхні», що не дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Вказано, що при прийнятті спірного рішення відповідачем були зараховані всі періоди робити згідно відомостей про пільговий стаж згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (ОК-5), що містяться в реєстрі застрахованих осіб.

Посилання позивача на п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХП та вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі цієї норми є безпідставними, оскільки норми Закону № 1788-ХП в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 2 не підлягають застосуванню, так як з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за Списком № 2) регулюється Законом № 1058-ІV і положення ст. 114 Закону № 1058-ІV на даний час не змінені, неконституційними не визнавались, є чинними та відповідно підлягають до застосування.

Також у відзиві зазначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінками з 50 років до 55 років (із поетапним збільшенням показника віку виходу на пенсію).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 № 2148-VІІІ внесено зміни до Закону України Про пенсійне забезпечення та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років передано регулюється Законом № 1058.

Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону України Про пенсійне забезпечення, не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин, так як фактично впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11 жовтня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у позивача відсутнє, а тому рішення управління про відмову в призначенні позивачу пенсії є правомірним (а.с. 54-56).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України згідно з паспортом НОМЕР_1 від 29 листопада 2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, , зареєстроване місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 67).

30 травня 2024 року позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 11).

Відповідно до наданих відповідачем копій матеріалів з пенсійної справи позивача, разом із заявою позивач подала копії наступних документів: паспорта НОМЕР_1 від 29 листопада 2000 року, картки платника податків, трудової книжки серія НОМЕР_3 від 26 червня 1991 року, диплому НОМЕР_4 , свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дитини позивача, наказу про відпустку по догляду за дитиною, довідок про пільговий стаж від 4 березня 2024 року вих. № 01/11-46/21, від 21 травня 2024 року вих. № 01/11-104/30, наказів про атестацію робочих місць від 29 грудня 2007 року № 3566, від 16 серпня 2011 року № 1135, від 14 грудня 2012 року № 1649, від 15 грудня 2017 року № 1113 (а.с. 7-10, 12-29, 52-53).

Згідно із записами у трудовій книжці серія НОМЕР_3 від 26 червня 1991 року, позивач:

- з 1 вересня 1989 року по 12 червня 1991 року навчалась в СПТУ № 127 с. Старобешево (запис № 1);

- з 28 червня 1991 року по 1 вересня 1993 року працювала на Красноармійській фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу кравцем з пошиття легкої сукні 5 розряду з вмінням кроїти (записи №№ 2-5);

- з 1 вересня 1993 року по 8 січня 2007 року працювала в АП «Силует» кравцем з прошиття легкої сукні (записи №№ 6-8);

- з 10 січня 2007 року по 18 червня 2008 року працювала в Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 ДВАТ «ТРЕСТ Донецькшахтопроходка» гірником 1 розряду (записи №№ 9-10);

з 19 червня 2008 року по 4 лютого 2011 року працювала в Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 ДВАТ «ТРЕСТ Донецькшахтопроходка» лампівницею (записи №№ 10-11);

- з 7 лютого 2011 року по 28 серпня 2020 року працювала на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» (запис №№ 12-18):

з 7 лютого 2011 року по 21 березня 2011 року - учнем гірника на поверхні тимчасово;

з 22 березня 2011 року по 25 вересня 2011 року - гірником 1 розряду на поверхні;

з 26 вересня 2011року по 19 квітня 2015 року - учнем машиніста підйомних машин тимчасово на період практики;

з 20 квітня 2015 року по 18 серпня 2015 року - учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання поверхні тимчасово на період практики;

з 19 серпня 2015 року по 17 липня 2016 року - електрослюсарем (слюсарем) черговим і по ремонту обладнання 4 розряду поверхні;

з 18 липня 2016 року по 28 серпня 2020 року - машиністом підйомних машин поверхні;

- з 2 серпня 2020 року працює на Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське» машиністом підйомних машин (а.с. 12-15, 52-56).

Відповідно до довідки № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», позивач:

- з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року працювала повний робочий день за професією, посадою учень машиніста підіймальних машин поверхні, виконувала загальні роботи на поверхні, що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

- з 18 липня 2016 року по 28 серпня 2020 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст підіймальних машин поверхні, виконувала загальні роботи на поверхні, що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а.

Також довідка містить записи про те, що підстава видачі довідки: особиста картка, накази, розрахункові відомості та додаткові відомості: 4 дні уч. пункту з 26 вересня 2011 року; 2 дні уч. пункту 18 липня 2016 року; 2016 рік: 10-1 б/в; 2017 рік: 10 б/в; 2018 рік: 5 б/в; 2020 рік: 07-1 в/п, 08-1 б/в; (б/в безоплатна відпустка, в/п вимушений простій); відомості про проведену атестацію робочих місць (а.с. 21).

Відповідно до довідки № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», позивач:

- з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час лікарняного листа ОСОБА_2 . таб. № 3026); наказ № 1427/к від 8 червня 2012 року; виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

- з 15 жовтня 2012 по 19 квітня 2015 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років); виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

- з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час відпуски по догляду за дитиною віком трьох років; виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а.

Також довідка містить записи про те, що підстава видачі довідки: особиста картка, накази, розрахункові відомості та додаткові відомості: 2013 рік: 07-1 б/в; 2015 рік: 04-1 день уч. пункту; де б/в безоплатна відпустка (а.с. 22).

Як вбачається з наказів Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 29 грудня 2007 року № 3566 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», від 16 серпня 2011 року № 1135 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», від 14 грудня 2012 року № 1649 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» професії «гірник», «машиніст підйомних машин» та «електрослюсар (слюсар) черговий по ремонту обладнання» є атестованими за Списком № 2 (а.с. 24-28).

Відповідно до пояснень відповідача, заява позивача була за принципом екстериторіальності розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 7 червня 2024 року за № 32, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю пільгового стажу (10 років) та недосягненням пенсійного віку (55 років) та (а.с. 35).

Також у рішенні зазначено, що позивач працює; що відповідно до доданих до заяви від 30 травня 2024 року документів до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди трудової діяльності; страховий стаж складає 32 роки 1 місяць 17 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить 7 років 7 місяців 9 днів, стаж за Списком № 1 становить 5 місяців 13 днів.

Вказано, що пільговий стаж зараховано згідно спецстажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу Форми ОК-5; що пільгові довідки № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року не взято до уваги, оскільки в них у характері виконаних робіт вказано загальні роботи на поверхні, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (а.с. 35).

Відповідно до довідки РС-право від 7 червня 2024 року, періоди роботи позивача зараховані до її страхового та пільгового стажу наступним чином:

- з 1 вересня 1989 року по 12 червня 1991 року навчання у вищих/середн.НЗ, зараховано до страхового стажу (1 рік 9 місяців 12 днів);

- з 2 вересня 1993 року по 31 грудня 2003 року - зараховано до страхового стажу позивача (10 років 4 місяці 0 днів);

- з 1 січня 2004 року по 31 липня 2004 року - зараховано до страхового стажу (0 років 7 місяців 0 днів);

- з 12 серпня 2004 року по 31 травня 2005 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 9 місяців 20 днів);

- з 1 липня 2005 року по 31 грудня 2005 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 6 місяців 0 днів);

- з 15 січня 2006 року по 31 січня 2006 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 17 днів);

- з 2 лютого 2006 року по 4 січня 2007 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 11 місяців 3 дні);

- з 10 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року зараховано до страхового та пільгового стажу (Список № 2) (0 років 11 місяців 22 дні);

- з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (3 роки 0 місяців 0 днів);

- з 7 лютого 2011 року по 17 липня 2016 року зараховано до страхового стажу позивача (5 років 5 місяців 11 днів);

- з 18 липня 2016 року по 30 жовтня 2016 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 1) (0 років 3 місяці 13 днів);

- з 31 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 1 день);

- з 1 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 1) (0 років 2 місяці 0 днів);

- з 1 січня 2017 року по 30 березня 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу за кодом (Список № 2) (0 років 3 місяці 0 днів);

- з 31 березня 2017 року по 31 березня 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 1 день);

- 1 квітня 2017 року по 30 травня 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 2 місяці 0 днів);

- 31 травня 2017 року по 31 травня 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 1 день);

- 1 червня 2017 року по 30 липня 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 2 місяці 0 днів);

- з 31 липня 2017 року по 31 липня 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 1 день);

- з 1 серпня 2017 року по 27 вересня 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 1 місяць 27 днів);

- з 28 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 3 дні);

- з 1 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 0 місяців 29 днів);

- з 30 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 2 дні);

- з 1 листопада 2017 року по 28 листопада 2017 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 0 місяців 28 днів);

- з 29 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 2 дні);

- з 1 грудня 2017 року по 26 липня 2018 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (0 років 7 місяців 26 днів);

- з 27 липня 2018 року по 31 липня 2018 року зараховано до страхового стажу позивача (0 років 0 місяців 5 днів);

- з 1 серпня 2018 року по 27 серпня 2020 року зараховано до страхового та до пільгового стажу (Список № 2) (2 роки 0 місяців 27 днів);

- з 2 вересня 2020 року по 31 березня 2024 року зараховано до страхового стажу позивача (3 роки 7 місяців 0 днів);

Всього: страховий стаж - 32 роки 1 місяць 11 днів; пільговий стаж за Списком № 2 8 років 0 місяців 22 дні (а.с. 34, 49-50).

Згідно з протоколом від 7 червня 2024 року, позивачу розраховано повний стаж роботи: 32 роки 0 місяців 7 днів, з них: страховий стаж до 1 січня 2004 року 12 років 1 місяць 12 днів; страховий стаж після 1 січня 2004 року 19 років 10 місяців 25 днів; в тому числі робота за Списком № 2 8 років 0 місяців 22 дні (а.с. 51).

Будучи не згодною із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 7 червня 2024 року № 32886 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими, окрім іншого, вказаний Закон було доповнено розділом XIV-1, у ст. 114 якого зазначено, що: право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.

Цим же Законом викладено в новій редакції п. 2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, відповідно до якої пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Отже, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за Списком № 2) регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в врахуванням змін та доповнень).

Разом із цим призначення громадянам пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за списком № 2) у період з 1 січня 1992 року по 10 жовтня 2017 року врегульовувалось Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 12 № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно п. б ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, яка була чинною до 1 квітня 2015 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

2 березня 2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ (набув чинності 1 квітня 2015 року), яким абз. 1 п. б ст. 13 Закону № 1788-XII викладено в редакції, відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Законом № 213-VІІІ збільшено раніше передбачений п. б ст. 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (п. 1 Рішення).

Згідно п. 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення).

Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Рішенням Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, зміненим частково в мотивувальній частині постановою Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, задоволено позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17 серпня 2020 року «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_3»; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_3 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12 серпня 2020 року на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Згідно п. 119 даного рішення це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до п. 120 зазначеного рішення, обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

а) позивач - особа, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Отже, адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - є типовою справою відносно до адміністративної справи № 360/3611/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, прийнятої за результатом розгляду апеляційної скарги на Рішення Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, крім іншого зазначено, що на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Вказано, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах: перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. 8 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові у справі № 580/492/21 вказав, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Враховуючи наведене, Велика Палата під час апеляційного перегляду справи № 360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а не норми Закону № 1058-ІV.

Згідно із ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20.

Як наслідок, рішення першого відповідача № 32 від 7 червня 2024 року про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах у зв`язку із не досягненням 55 років є протиправним.

Щодо правомірності спірного рішення в частині не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 певних періодів її роботи, суд виходить з наступного.

Як зазначено у вказаному рішенні, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди трудової діяльності; страховий стаж складає 32 роки 1 місяць 17 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить 7 років 7 місяців 9 днів, стаж за Списком № 1 становить 5 місяців 13 днів (а.с. 35).

Відповідно до ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-ІV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до ч.ч. 2 і 3 цієї статті проводиться в з а є м н е з а р а х у в а н н я періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Як вбачається з довідки за формою РС-право від 7 червня 2024 року, позивачем до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 згідно із вимогами ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-ІV зараховано в тому числі періоди її роботи, визначені пенсійним органом як робота за Списком № 1: з 18 липня 2016 року по 30 жовтня 2016 року (0 років 3 місяці 13 днів) та з 1 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року (0 років 2 місяці 0 днів); всього за підрахунком відповідача, наведеним у довідці РС-право, загальний пільговий стаж позивача за Списком № 2 склав 8 років 0 місяців 22 дні (а.с. 51).

У рішенні вказано, що пільговий стаж зараховано згідно відомостей про спецстаж, наявних в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) і що пільгові довідки № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року не взяті до уваги, оскільки в них у характері виконаних робіт вказано загальні роботи на поверхні, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (а.с. 35).

Позивач у позові зазначає про те, що має 10 років 5 місяців пільгового стажу за Списком № 2 і що до вказаного стажу відповідачем мали бути зараховані наступні періоди її роботи:

з 10 січня 2007 року по 18 червня 2008 року (гірником);

з 19 червня 2008 року по 4 лютого 2011 року (лампівницею);

з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011року (учнем машиніста приймальних машин поверхні);

з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року (машиністом приймальних машин поверхні),

з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2014 року (машиністом приймальних машин поверхні),

з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року (машиністом приймальних машин поверхні),

з 18 червня 2016 року по 28 серпня 2020 року (машиністом приймальних машин поверхні).

Як вбачається зі спірного рішення та довідки РС-право, до пільгового стажу ОСОБА_1 із наведених вище періодів відповідачем за Списком № 2 зараховано наступні періоди: з 10 січня 2007 року по 18 червня 2008 року, з 19 червня 2008 року по 31 грудня 2010 року, а також періоди з 18 липня 2016 року по 27 серпня 2020 року (за виключенням: одного дня у жовні 2016 року, одного дня у березні 2017 року, одного дня у травні 2017 року, одного дня у липні 2017 року, трьох днів у вересні 2017 року, двох днів у жовтні 2017 року, двох днів у листопаді 2017 року, п`яти днів у липні 2018 року) (а.с. 35, 34).

За поясненням відповідача, а також відповідно до наведеного у спірному рішенні, зазначенні періоди були враховані до пільгового стажу ОСОБА_1 на підставі відомостей про спецстаж (а.с. 54-56).

Як вбачається з довідки ОК-5, працедавцем подавались звіти, відповідно до яких не підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2: один день у жовні 2016 року, один день у березні 2017 року, один день у травні 2017 року, один день у липні 2017 року, три дні у вересні 2017 року, два дні у жовтні 2017 року, два дні у листопаді 2017 року, п`ять днів у липні 2018 року (а.с. 33).

Враховуючи наведене, суд висновує, що зарахування до пільгового стажу позивача періодів її роботи з 10 січня 2007 року по 18 червня 2008 року, з 19 червня 2008 року по 31 грудня 2010 року, а також періодів з 18 липня 2016 року по 27 серпня 2020 року (за виключенням: одного дня у жовні 2016 року, одного дня у березні 2017 року, одного дня у травні 2017 року, одного дня у липні 2017 року, трьох днів у вересні 2017 року, двох днів у жовтні 2017 року, двох днів у листопаді 2017 року, п`яти днів у липні 2018 року) не є спірним в межах даної справи, так як здійснено відповідачем відповідно до наданих документів та наявних відомостей в електронної бази Інформаційно-аналітичних систем Пенсійного фонду ІКІС ПФУ.

Щодо правомірності не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду її роботи з 1 січня 2011 року по 4 лютого 2011 року, суд виходить з наступного.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначених роботах […]; а відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті п о в н и й р о б о ч и й д е н ь на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць[…] жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З трудової книжки позивача вбачається, що у вказаний період вона працювала лампівницею (а.с. 13).

Відповідно до пп. 1.1а п. 1 розділу 1 Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (яка була чинною до 3 серпня 2016 року), професія «лампівник» віднесена до пільгового стажу за вказаним списком.

Згідно із відомостями, наведеними у уточнюючій довідці від 4 березня 2024 року № 01/11-46/21, атестація робочих місць на підприємстві проведена відповідно до: наказу № 3566 від 29 грудня 2007 року […] (а.с. 21).

Разом із цим суд зазначає, що відомостей про зайнятість позивача у вказаний період повний робочий день трудова книжка не містить.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем не додавалась до заяви про призначення пенсії копія довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній щодо періоду її роботи з 1 січня 2011 року по 4 лютого 2011 року.

Індивідуальні відомості про застраховану особу (відомості про спецстаж) електронної бази Інформаційно-аналітичних систем Пенсійного фонду також не містять даних про подання працедавцем (ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська») звіту із віднесенням роботи позивача у вказаний період до пільгового стажу за Списком № 2.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно не було враховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду її роботи з 1 січня 2011 року по 4 лютого 2011 року.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів її роботи з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року, з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2014 року, з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року, суд виходить з такого.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача, у вказані періоди вона працювала на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська»:

з 26 вересня 2011 року по 19 квітня 2015 року - учнем машиніста підйомних машин тимчасово на період практики;

з 20 квітня 2015 року по 18 серпня 2015 року - учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання поверхні тимчасово на період практики (а.с. 12-15, 52-56).

Відповідно до уточнюючих довідок № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року, виданих ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»:

з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року позивач працювала повний робочий день за професією/посадою учень машиніста підіймальних машин поверхні та виконувала загальні роботи на поверхні, що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, позивач працювала повний робочий день за професією/посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час лікарняного листа іншого працівника); виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2015 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час відпустки іншого працівника по догляду за дитиною віком до трьох років); виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а;

з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року працювала повний робочий день за професією, посадою машиніст приймальних машин поверхні (на час відпуски іншого працівника по догляду за дитиною віком трьох років; виконувала загальні роботи на поверхні; що передбачено списком № 2 розділ 1 позиція 1.1а (а.с. 21, 22).

У довідках зазначено, що атестація робочих місць на підприємстві проведена відповідно до: наказу № 3566 від 29 грудня 2007 року, № 1135 від 16 серпня 2011 року, № 1649 від 14 грудня 2012 року (а.с. 21, 22).

Копії зазначених наказів були додані позивачем до заяви про призначення пенсії (а.с. 24-28).

Отже, наданими позивачем пенсійними органами документами підтверджено наявність підстав для зарахування зазначених періодів роботи ОСОБА_1 до її пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо посилань відповідача на те, що у наданих позивачем підтверджуючих довідках стосовно зазначених періодів вказано, що позивач виконувала «загальні роботи на поверхні» і наведене свідчить про те, що ці періоди не підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2, суд зазначає, що згідно з пп. 1.1а п. 1 розділу 1 Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, р о б о т и н а п о в е р х н і ш а х т (без конкретизації видів цих робіт) віднесені до пільгового стажу за вказаним списком.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не було враховано уточнюючі довідки № 01/11-46/21 від 4 березня 2024 року та № 01/11-104/30 від 21 травня 2024 року та, як наслідок, протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди її роботи з 26 вересня 2011 року по 19 квітня 2015 року, з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2015 року та з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року.

Як наслідок, спірне рішення в частині не врахування до пільгового стажу зазначених періодів є протиправним.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову позивачу у призначенні пенсії № 32 від 7 червня 2024 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30 травня 2024 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.ч. 3, 4 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. […] суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті останнім рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Як встановлено судом, позивач згідно доданих до заяви від 8 лютого 2024 року документів має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (за підрахунком відповідача 8 років 0 місяців 22 дня, додатково за висновком суду ще більше 2 років), а також досягла вікового цензу у 50 років (інших підстав для відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії відповідачем не наведено).

Отже, прийняття судового рішення про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до пільгового стажу позивача певних періодів її роботи та призначити їй пільгову пенсію у зв`язку із наявністю необхідного пільгового стажу не передбачає втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди її роботи: з 26 вересня 2011 року по 19 квітня 2015 року, з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2015 року, з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 - із врахуванням вимог п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, а також з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 2018(746/15) № 1-р/2020.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією про сплату № 9674-4805-1921-5957 від 26 серпня 2024 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у загальній сумі 968,96 грн (а.с. 36, 40).

Беручи до уваги приписи ст. 139 КАС України та висновок суду про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати останнього зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, зареєстроване місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 32 від 7 червня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди її роботи: з 26 вересня 2011 року по 19 квітня 2015 року, з 11 червня 2012 року по 14 жовтня 2012 року, з 15 жовтня 2012 року по 19 квітня 2015 року, з 11 травня 2015 року по 18 серпня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 з 30 травня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 - із врахуванням вимог п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, а також з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 2018(746/15) № 1-р/2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, зареєстроване місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна