Справа № 160/6736/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/6736/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року

у адміністративній справі № 160/6736/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року відмовлено у задоволенні поданого 13 березня 2024 року ОСОБА_1 адміністративного позову до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII, та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII і видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також у зв`язку з невідповідністю викладених у рішенні суду першої інстанції висновків, що є підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від « 20» травня 2024 р. у справі № 160/6736/24 про відмову в задоволенні позову про визнання дій протиправними та про зобов`язання до вчинення дії та для винесення нового рішення про задоволення позовних вимог у цій справі в повному обсязі.

На обгрунтування своїх вимог, позивач в апеляційній скарзі акцентує увагу на безпідставному не врахуванні судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі його (позивача) права на призначення пенсії з підстав п.«б» ст.12 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 25 березня 1992 року №2232-ХІІ відповідно до ч.10 ст.26 цього Закону України, якою визначано, що військовослужбовці які набули права на пенсію за вислугу років, а також ті, що є ветеранами війни або учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами в пунктів 1 частин п ятої та шостої цієї статті.

При цьому, позивач наголошує, що він має абсолютне та непорушне передбачене законом право на звільнення з військової служби з подальшим призначенням пенсії відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, оскільки згідно частини 1 статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України, цього Закону, та затведженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який продовжував свою дію згідно Указів Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, від 6 лютого 2023 року № 58, від 01 травня 2023 року №254, від 26 липня 2023 року № 451, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, а положеннями вказних нормативних актів не обмежується право на пенсію в умовах воєнного стану, у тому числі і на її призначення та отримання, що відповідно не може бути порушено навіть в умовах правового режиму воєнного стану.

Зокрема, позивач наголошує в апеляційній скарзі, що він є пенсіонером та отримує пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджено долученими до матеріалів справи посвідченням пенсіонера та довідкою з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, а тому у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, будучи ветераном війни та у зв`язку з набранням чинності рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, від 18.12.2023 по справі № 160/26179/23, він 28.02.2024 року подав повторно рапорт про звільнення з підстав визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але 03.03.2024 року отримав від відповідача лист відмову № 333 від 03.03.2024 року, яким у задоволені рапорту про звільнення з військової служби відмовлено, що на переконання позивача є протиправними діями віповідача, які суперечать Статутам ЗСУ, нормативно-правовим актам, а також приписам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Посилаючись на положення: ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року; ст.13, ст.17, ст.40, ст.46, ст.65 Конституції України; ст.2, ст.5 КАС України; ст.1, ст.2, ст.3, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; п.«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забеспечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; п.3 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - позивач вважає, що він маючи право на призначення та отримання пенсії з підстав п.«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забеспечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відповідно він має право на звільнення з військової служби у зв`язку з набуттям права на отримання пенсії за вислугою років, тобто, з підстав визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою визначено, що військовослужбовці які набули права на пенсію за вислугу років, а також ті, що є ветеранами війни або учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «в» пунктів 1 частин п ятої та шостої цієї статті.

За наведених обставин та з урахуванням того, що при тих чи інших підставах, двояке тлумачення законів повинно тлумачиться на користь особи яка набула право на визначену державою гарантію, а держава повинна забезпечувати належно громадян які набули право на пенсійне забезпечення відповідно до вимог цього Закону №2262-ХІІ та чинного законодавства, а також зобов`язана дотримуватися принципу «належного урядування» - позивач посилаючись на практику Європейського Суду та положення ст.2 і ч.2 ст.9 КАС України вважає, що належним способом захисту його прав у цій справі є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 і зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення його з військової служби з підстав визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте, на переконання позивача, вказаним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, внаслідок чого прийняв незаконне рішення, яке позивач просить скасувати та ухвалити у справі інше рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач по справі не скористався своїм правом на подання відзиву по апеляційній скарзі позивача, що не перешкоджає апеляційному перегляду даної справи колегією суддів апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь головуючого судду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.06.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки (а.с.20-21, 25-26). Тобто, Контракт позивачем було укладено до оголошення воєного стану в Україні.

Також долученими до материалів справи копіями посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.03.2023 року (а.с.15) та пенсійного посвідченням № НОМЕР_3 від 08.08.2023 року (а.с.19) є встановленим, що позивач з 23.03.2023 року має статус «учасника бойових дій» та з 08.08.2023 року є отримувачем пенсії, яка йому була призначена на підставі п.«б» ст.12 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 25 березня 1992 року №2232-ХІІ.

Як з`ясовано судом у цій справі, головний сержант ОСОБА_1 проходячи війську службу у період військового стану за контрактом у 2 відділенні 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 - подавав 09.09.2023 на ім`я командира 2 відділення 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт з переліком відповідних документів, яким просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби відповідно до ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме, у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, а також того, що він є ветераном війни і до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі залишилось п`ять і менше років.

У зв`язку з проявленою військовою частиною НОМЕР_1 бездіяльністю щодо нерозгляду цього рапорту ОСОБА_1 , рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року по справі №160/26179/23 військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

28.02.2024 року до відповідача позивачем повторно подавався рапорт, в якому ОСОБА_1 просив звільнити його (військовослужбовця за контрактом, головного сержанта ОСОБА_1 , такелажника 2 евакуаційного відділення евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 ) з лав Збройних Сил України відповідно до частини 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року, а саме: у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, а також у зв`язку з тим, що він є ветераном війни і до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі залишилось п`ять і менше років.

Проте, листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2024 року № 3333 позивача було повідомлено, що для нього, при проходженні військової служби за контрактом, звільнення з військової служби під час дії особливого періоду та з моменту введення військового стану можливо виключно з підстав передбачених положеннями п.3 ч.5 ст.26 «Про військовий обов`язок і військову службу», якими визначено вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби, що свідчить про відсутність законних підстав для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду та з моменту введення воєнного стану за ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що загальні підстави звільнення з військової служби для військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом визначено частиною 5 ст.26 Закону № 2232. Зокрема, вказаною нормою чітко визначено, що припинення (розірвання) контракту і звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу: у мирний час (п.1 ч.5 ст.26); під час дії особливого періоду, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану (п.2 ч.5 ст.26); та під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (п.3 ч.5 ст.26).

Відповідно до п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232 підставами припинення (розірвання) контракту і звільнення з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану є: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; г) та через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Обговорюючи питання протиправності дій командира Військової частини НОМЕР_1 при відмові у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про дострокове розірвання контракту, суд першої інстанції спирався на положення: ч.1, ч.3 і ч.6 ст.2, ч.1 і ч.4 ст.19, п.7 ч.1 ст.22, п.2 ч.9 ст.23, п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232, якими врегульовано відносини між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України і визначено загальні засади прийняття, проходження та припинення військової служби в Україні; п.15.3. і п.35. Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008); ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389); ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543); та на затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на підставі аналізу яких, а також виходячи з того, що станом як на дату звернення позивача з рапортом про звільнення так і на час ухвалення рішення у справі, правовий режим воєнного стану продовжує свою дію згідно Указів Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, від 6 лютого 2023 року № 58, від 01 травня 2023 року №254, від 26 липня 2023 року № 451, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, і демобілізація не оголошувалась, а позивач проходить військову службу під час дії в Україні правового режиму воєнного стану за укладеним ним контрактом - суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач може бути звільнений з військової служби виключно з підстав, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, судом першої інстанції наголошено, що у визначеному пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» переліку відсутня така підстава для розірвання контракту під час дії воєнного стану, як набуття права на отримання пенсії за вислугою років, що на переконання суду першої інстанції свідчить про те, що відповідач діяв відповідно до чинних законодавчих норм під час розгляду рапорту позивача про дострокове розірвання контракту на час дії воєнного стану з підстав набуття права на отримання пенсії за вислугою років.

На підтвердження правомірності дій відповідача по справі, суд першої інстанції також послався на п.35 Положення №1153/2008, зміст якого свідчить, що під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період, серед іншого, протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також на положення пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232 яким передбачено, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Дійсно, саме статтею 26 Закону №2232 визначено, що військовослужбовці можуть бути звільненні з військової служби: у запас у разі не досягнення граничного віку перебування в запасі і придатності за станом здоров`я до військової служби або визнаня військово-лікарськими комісіями під час дії воєнного стану тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (п.«а» ч.1); та у відставку при досягненні граничного віку перебування в запасі або визнаня військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби ( п.«б» ч.1)

У вказанні нормі (ст.26 Закону №2232) окрім форми звільнення військовослужбовців з військової служби, також прописано підстави звільнення з військової служби, що пов`язані з настанням різних обставин, які різняться між собою не тільки періодом (у мирний час, під час дії особливого періоду і під час проведення мобілізації та дії воєнного стану), а й обставинами, за наявності яких військовослужбовець може бути звільнений з військової служби.

Зокрема, ст.26 Закону № 2232 чітко визначає загальні підстави звільнення військовослужбовців з військової служби для усіх військовослужбовців, в залежності від того який саме вид військової служби вони проходять, а саме, у разі проходження: базової військової служби частиною 2; за призовом осіб офіцерського складу частиною 3; за призовом під час мобілізації, у тому числі із числа резервістів частиною 4; за контрактом частиною 5; кадрової військової служби частиною 6.

ції наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років, на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами "в" пунктів 1 частин п`ятої та шостої цієї статті. Тобто, військовослужбовец підлягає звільненню з військової служби на підставі «за віком».

Тобто, наведена норма (ч.10 ст.26 Закону № 2232) визначає окремо визначені підстави звільнення військовослужбовців до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі незалежно від виду проходженя військової служби, але за прописаних законодавцем умов: 1) набуття права на пенсію за вислугу років, 2) наявність статусу ветерана війни або учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 3) а також залишення п`яти і менше років до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі. Інших, окрім зазначених, умов та обставин звільнення військовослужбовців з військової служби положення ч.10 ст.26 Закону № 2232 не містять, в тому числі і для осіб, якими до оголошення воєного стану було укладено Контракт.

Аналіз наведених вище положень ст.26 Закону № 2232 дає підстави для висновку, що в запас, або у відставку військовослужбовці, які проходять базовову військову службу, службу за призовом осіб офіцерського складу, за призовом під час мобілізації, за контрактом, та кадрової військової служби - у чітко визначених частинами 2, 3, 4, 5, 6 ст.26 Закону №2232, так і з підстав, передбачених ч.10 ст.26 Закону № 2232, але за умов набуття права на пенсію за вислугу років, чи наявності статусу ветерана війни або учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому таке звільнення не повязується законодавством з періодом, чи то у мирний час, чи під час дії особливого періоду чи під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, що у даному спірному випадку відповідачем не враховано, а відповідно, і безпідставно відмовлено у задоволенні викладених позивачем у рапорті вимог.

Більш того, на наведені вище обставини та положення чинного законодавством ні відповідач по справі, ні суд першої інстанції взагалі не звернули уваги, та у будь-який спосіб навіть не обговорювали питання наявності чи відсутності у позивача права бути звільненим з військової служби на підставі ч.10 ст.26 Закону № 2232, також як і не спростували право позивача на звільнення з військової служби до досягнення ним встановленого граничного віку перебування на військовій службі у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років та наявністю статусу «ветерана війни».

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ні п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232 (на яку посилається відповідач та суд першої інстанції), ні будь-якою іншою нормою цього Закону чи Положення №1153/2008 не забороняється та не спростовується право військовослужбовця на звільнення у період дії війського стану на підставі частини 10 статті 26 Закону №2232-XII, яка є спеціальною окремою нормою для осіб, що мають статус ветерана війни або учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також мають право на довічну пенсію за вислугою років, що призачається за наявності військового стажу, включаючи не менше 12 років і 6 місяців служби. Вказаною нормою, на переконання колегії суддів, законодавець передбачив захист права найбільш вразливої категорії осіб із числа військовослужбовців завершити військову службу, яка є роботою на державній службі, і у подальшому ніде не працювати отримуючи пенсійні виплати.

Оскільки ні відповідач по справі ні суд першої інстанції у даному випадку навіть не намагалися у будь-який спосіб перевірити та надати належну оцінку визначеній у рапорті позивачем підставі для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до частини 10 статті 26 Закону №2232-XII, а колегією суддів під час апеляційного перегляду справи безаперечно встановлено наявність у позивача (24.09.1965 р.н.) права на пенсію за вислугу років та статусу «ветеран війни» - апеляційний суд важає вимоги позивача обгрунтованними та законими, що є підставою для задоволення як вимог апеляційної скарги позивача, так і зявлених ним у цій справі позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 в частині протиправності дій, так і в частині обраного позивачем у цій справі способу захисту своїх прав шляхом зобов`язання задовольнити рапорт від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону №2232-XII та видати наказ про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону №2232-XII.

Підтвердженням того, що позивачем у цій справі обрано належний спосіб захисту в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії критеріями, є встановлення у судовому порядку факту додержання позивачем усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату за поданим ним як 09.09.2023 року так і 28.02.2024 року рапортом про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте:

- відповідач при розгляді рапорту позивача від 09.09.2023 року проявив бездіяльність у зв`язку з чим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року по справі №160/26179/23 військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- а за поданим позивачем 28.02.2024 року рапортом про звільнення з військової служби, відповідач взагалі не розглядав підстави звільнення з підстав, визначених ч.10 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надавши фактично позивачу тільки роз`яснення про можливість його звільнення відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.26 Закону № 2232, що суперечить вимогам чинного законодавства та викладеним позивачем у рапорті від 28.02.2024 року вимогам.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та враховуючи, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи, і перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції, а також з огляду на визначені ч.10 ст.26 Закону № 2232 підстави та умови звільнення військовослужбовців до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі незалежно від виду проходженя військової служби, що є спеціальною нормою для військовослужбовців, які набули право на пенсію за вислугу років, чи мають статус ветерана війни або учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - колегія суддів вважає необхідне скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі як незаконне та таке, що прийнто без врахування фактичних обставин спірних правовідносин і з порушенням норм матеріального права.

Відповідно, апеляційний суд у цій справі погодившись з тим, що за наслідками розгляду рапорту позивача від 28.02.2024 року про звільнення з військової служби допустив протиправність вже вдруге, враховуючи положення статті 245 КАС України вважає за необхідне вжити до відповідача зобов`язальні заходи, якими на переконання колегії суддів будуть відновлені права військовослужбовця ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 28 лютого 2024 року про звільнення з військової служби з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII та видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з підстав визначених частиною 10 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року №2232-XII.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун