Справа № 300/6970/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2024 р. справа № 300/6970/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання звільнити з військової служби, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, військовослужбовець, заявник, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Слізяк Мар`яна Миколаївна (надалі по тексту також представник позивача, адвокат Слізяк М.М.), 13.09.2024 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення на доопрацювання рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) та прийняти рішення про звільнення, з врахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.
Підставою звернення до суду, на переконання позивача, є протиправна бездіяльність щодо не розгляду по суті його рапорту про звільнення з військової служби за абзацом 3 підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються із служби - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_3 від 28.02.2022 ОСОБА_1 з 01.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України, а з 05.12.2023 по теперішній час у складі Військової частини НОМЕР_2 . Позивач 22.05.2024 звернувся по команді до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", до якого долучив, серед іншого, копію довідки МСЕК. Вказаний рапорт командиром Військової частини НОМЕР_2 скеровано до ВЧ НОМЕР_1 з метою розгляду по суті та прийняття рішення. За результатами розгляду, листом від 22.07.2024 за №501/3/1826 рапорт ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання з підстав закінчення строку інвалідності останнього.
На думку позивача, до спірних правовідносин підлягають врахуванню норми постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 за №225 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України", згідно яких повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медикосоціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за № 1317. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд. Втім, як стверджує ОСОБА_1 , відповідачем, під час розгляду рапорту безпідставно не враховано вказані положення, і, відповідно, лист ВЧ НОМЕР_1 не може вважатись обґрунтованим прийняттям рішення.
Також ОСОБА_1 переконаний, що рапорт позивача взагалі залишився не розглянутим командиром Військової частини НОМЕР_1 , який вправі приймати рішення про звільнення останнього, адже згідно листа від 22.07.2024 №501/3/1826 - рапорт повернутий на доопрацювання. Зважаючи на вказане просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Одночасно із поданням позовної заяви, представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача у справі. Вказане клопотання мотивувала, що прийняте рішення у цій адміністративній справі впливатиме на обов`язки Військової частини НОМЕР_2 (а.с.8).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України). Одночасно судом витребувано додаткові документи, необхідні для розгляду справи та постановлено залучити до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_2 (надалі по тексту також третя особа, ВЧ НОМЕР_2 ) (а.с.22-23).
На думку представника відповідача, лист ВЧ НОМЕР_1 від 22.07.2024 за №501/3/1826 містить обґрунтування в зв`язку із чим прохання, висловлене в рапорті, не підлягає задоволенню, а також вказано дії, які має зробити військовослужбовець та документи які він має подати додатково щоб рішення за його рапортом було позитивним. Вказує на те, що формування позовних вимог у спосіб як це здійснено у позовній заяві, не узгоджується із проханням до суду щодо зобов`язання відповідача за наслідком такого повторного розгляду рапорту неодмінно прийняти рішення про звільнення з військової служби. Як стверджує ВЧ НОМЕР_1 вимога щодо повторного розгляду рапорту фактично свідчить про недоцільність в даному процесі дослідження питання по суті про звільнення військовослужбовця з інвалідністю, строк якої закінчився до моменту подання рапорту, з військової служби.
Військова частина НОМЕР_1 звертає увагу суду що законодавець визначив підставою для звільнення з військовою служби саме фактичний стан здоров`я військовослужбовця, дійсний на момент подання рапорту про звільнення з військової служби саме це слідує з двох підстав, визначених підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Підстава для звільнення з військової служби не є пільгою та/або соціальною гарантією. При цьому формальне продовження КМУ інвалідності до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, на переконання відповідача, спрямоване саме на задоволення цих соціальних пільг та гарантій. Крім того, як слідує з прийнятих Урядом змін, продовження інвалідності не є безумовним, оскільки передбачає необхідність наявності умов - неможливість направлення: осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу. Більше того цими ж змінами передбачено можливість проведення повторного огляду до закінчення визначеного періоду "останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд". З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.
Представник третьої особи, з огляду на незастосовність до спірних правовідносин приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України", вказує на факт не доведення позивачем дотримання умов, визначених коментованою постановою, в розрізі неможливості проходження чергового переогляду з будь-яких підстав. Так, 27.05.2024 позивачем подано рапорт про направлення останнього до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи з метою визначення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності у зв`язку із закінченням терміну попередньої. За результатами розгляду такого рапорту, ОСОБА_1 видано направлення від 28.05.2024 за №515 на підставі якого прийнято наказ про вибуття позивача до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи та з 30.05.2024 знято з котлового забезпечення. Однак, під час проходження повторного огляду, військовослужбовця скеровано для стаціонарного дообстеження та лікування в Комунальне Некомерційне Підприємство "Тернопільська обласна клінічна лікарня" Тернопільської обласної ради. Згодом, 18.06.2024 позивача виписано з медичного закладу за порушення лікарняного режиму у зв`язку з його відсутністю у відділенні з 13.06.2024 по 17.06.2024. ОСОБА_1 19.06.2024 подав рапорт про прибуття з лікування та з цього ж дня останнього зараховано на котлове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 . Такими діями третя особа забезпечила військовослужбовцю реальну можливість пройти повторний огляд з метою встановлення інвалідності, однак ОСОБА_1 не пройшов переогляд внаслідок власної недисциплінованості.
На переконання представника позивача, відповідач фактично визнав те, що рішення про відмову позивачу у звільненні з військової служби командиром Військової частини НОМЕР_1 не приймалось. Вказує на обставини приховування того, що в період з 15.03.2024 по 22.05.2024 ОСОБА_1 виконував бойові завдання з протиповітряної оборони у складі інших військових формувань, в тому числі і 26.04.2024 дата чергового переогляду МСЕК. Даний факт підтверджується записами в журналах проведення інструктажу перед виконанням бойового завдання. З метою отримання документів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 в період з 15.03.2024 по 22.05.2024 виконував бойові завдання, стороною позивача спрямовано на адресу Військової частини НОМЕР_2 адвокатський запит. Втім, 21.10.2024 на адресу адвоката надійшла відповідь про те, що 14.03.2024 року солдат ОСОБА_1 вибув у оперативне підпорядкування до Військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , а в подальшому в оперативне підпорядкування до Військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 . Враховуючи вказане, рекомендовано по питаннях несення вказаним військовослужбовцем бойового чергування (виконання бойових завдань, в тому числі, з протиповітряної оборони) та його періодів, звертатися у наведені військові частини.
ОСОБА_2 стверджує, що у позивача наявні фотокопії з журналів, згідно записів в яких, останній у період з 15.03.2024 по 22.05.2024 проходив інструктажі перед виконанням бойових завдань, в тому числі і 26.04.2024. Однак, такі фотокопії журналів ніким не засвідчені.
Як вказує адвокат, у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 не надала усі необхідні документи для вирішення справи та приховує той факт, що ОСОБА_1 був відряджений до іншої місцевості, де в період з 15.03.2024 по 22.05.2024 виконував бойові завдання, що призвело до неможливості своєчасно пройти повторний огляд МСЕК, нею 21.10.2024 спрямовано відповідні адвокатські запити до Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) та Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ), втім станом на дату подання заяви від 22.10.2024 відповіді на такі адвокатські запити не отримано. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на позов, відповіді на відзив та пояснень, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.03.2022 проходить військову службу по мобілізації в Збройних Силах України, а з 05.12.2023 навідником 1 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти у складі Військової частини НОМЕР_2 , свідченням чого наявні записи у військовому квитку серії НОМЕР_3 (а.с.10-15).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №408573 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності дитинства до 01.05.2024. Дата чергового переогляду 26.04.2024 (а.с.19).
Військовослужбовець 22.05.2024 звернувся по команді до Командира 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності. Повідомив про небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України та не направляти на військово-лікарську комісію.
До коментованого рапорту позивач долучив копії: довідки МСЕК, паспорта, ідентифікаційного номера та витягу про місце проживання (а.с.16).
За результатами розгляду рапорту позивача, Військова частина НОМЕР_1 листом від 22.07.2024 за №501/3/1826 за підписом Тимчасово виконуючого обов`язків начальника управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 повернула на доопрацювання службовий матеріал до звільнення солдата ОСОБА_1 .
Вказаним листом ВЧ НОМЕР_1 довідково вказала, що для звільнення на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" необхідно підготувати довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ. Згідно довідки МСЕК за №408573, яка наявна у матеріалах справи, інвалідність встановлена на строк до 01.05.2024, дата чергового переогляду 26.04.2024, у поданих документах до звільнення відсутня довідка МСЕК після чергового переогляду. У випадку ненадання вищезазначених документів підстави до звільнення відсутні (а.с.17).
Також, до моменту надання відповіді від 22.07.2024 за №501/3/1826, на рапорт позивача від 22.05.2024, ОСОБА_1 27.05.2024 звернувся до Командира 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив клопотати перед вищим командування про направлення в Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи, з метою визначення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності у зв`язку із закінченням терміну попереднього (а.с.45).
Згідно із витягом з наказу командира Військової частина НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.05.2024 за №154 на підставі направлення на обстеження з метою визначення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності №515 від 28.05.2024 ОСОБА_1 з 30.05.2024 знято з котлового забезпечення (а.с.46).
В матеріалах справи міститься виписний епікриз з історії хвороби №8599, зі змісту якого слідує, що "Хворий відсутній у відділі з 16:00 з 13.06.2024 по 17.06.2024. Виписаний з відділу за порушення лікарняного режиму не дообстежений, без покращення під час нагляд лікаря військової частини" виданий Комунальним Некомерційним Підприємством "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" (а.с.48).
ОСОБА_1 19.06.2024 подав рапорт, в якому повідомив про прибуття з лікування з Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні, де знаходився на лікуванні з 10.06.2024 по 18.06.2024 та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.47).
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.06.2024 за №174, позивача з 19.06.2024 зараховано на котлове забезпечення частини (а.с.49).
З 11.09.2024 позивача звільнено від займаної посади та призупинено військову службу, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.09.2024 за №266 (а.с.53).
Представник позивача адвокат Слізяк М.М. 17.09.2024, 27.09.2024 та 21.10.2024 зверталась до Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_5 , Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_2 , в яких просила надати інформацію щодо перебування ОСОБА_1 у оперативному підпорядкуванні частин, періоди перебування у таких підпорядкуваннях, а також відомості про виконання бойових завдань із періодами виконання (а.с.76-78).
У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_2 від 27.09.2024, Військова частина НОМЕР_2 листом від 16.10.2024 за №2798, повідомила представника позивача про те, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у цій частині в період з травня по вересень 2024 року, в той же час позивач самовільно залишав військову частину з 06.07.2024 по 09.07.2024 та з 24.08.2024 по теперішній час. З 11.09.2024 військовослужбовець звільнений із займаної посади та останньому призупинена військова служба (а.с.79).
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо повернення на доопрацювання рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як встановлено судом вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.03.2022 проходить військову службу по мобілізації в Збройних Силах України, а з 05.12.2023 навідником 1 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти у складі Військової частини НОМЕР_2 .
Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.
Підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Як стверджує ОСОБА_1 , військовослужбовець 22.05.2024 звернувся по команді до Командира 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності. Повідомив про небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України та не направляти на військово-лікарську комісію.
Втім, за доводами позивача, Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено розгляд коментованого рапорту про звільнення з військової служби та долучених до нього документів, а такий протиправно направлено на доопрацювання.
Повертаючись до з`ясування питання нормативно-правового регулювання порядку подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також Інструкція №40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Зміст рапорту ОСОБА_1 від 22.05.2024 про звільнення з військової служби слідує, що такий подано "по команді", з огляду на наявність проставлених резолюцій відповідних посадових осіб Військової частини НОМЕР_2 , які наділені правом вирішувати питання про скерування вказаного рапорту до вищого командування частини.
Означені обставини свідчать про безпосереднє надходження такого рапорту до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом ухвалювати рішення, а отже й про початок процедури розгляду рапорту про звільнення з військової служби такого військовослужбовця по суті.
З огляду на зазначене правове регулювання, видача наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
В контексті порушеного позивачем питання щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби від 22.05.2024 військовою частиною, суд доходить наступного висновку: розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову у задоволенні рапорту, доведені до військовослужбовця у порядок, передбачений чинним законодавством.
Так, Військова частина НОМЕР_1 листом від 22.07.2024 за №501/3/1826 за підписом Тимчасово виконуючого обов`язків начальника управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 повернула на доопрацювання службовий матеріал до звільнення солдата ОСОБА_1 .
Вказаним листом ВЧ НОМЕР_1 довідково вказала, що для звільнення на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" необхідно підготувати довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ. Згідно довідки МСЕК за №408573, яка наявна у матеріалах справи, інвалідність встановлена на строк до 01.05.2024, дата чергового переогляду 26.04.2024, у поданих документах до звільнення відсутня довідка МСЕК після чергового переогляду. У випадку ненадання вищезазначених документів підстави до звільнення відсутні (а.с.17).
Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735 (надалі по тексту також - Інструкція №735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Пунктом 6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції №735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Отже, розглянутим вважається рапорт по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Також слід звернути увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду або на ''доопрацювання''.
Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення за поданим рапортом, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, таких відомостей ані відповідачем, ані третьою особою до суду не надано.
Викладене також свідчить про допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапорту позивача, яка порушує його законні права та інтереси.
В контексті доводів позивача стосовно наявності у нього права на звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Так, з відомостей рапорту судом встановлено наступне: ОСОБА_1 просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності. Повідомив про небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України та не направляти на військово-лікарську комісію (а.с.16).
До коментованого рапорту позивач долучив копії: довідки МСЕК, паспорта, ідентифікаційного номера та витягу про місце проживання (а.с.16).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №408573 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності дитинства до 01.05.2024. Дата чергового переогляду 26.04.2024 (а.с.19).
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 за №2961-IV (надалі по тексту також - Закон № 2961-IV) визначено, що особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Нормами частини 1 статті 7 Закону №2961-IV визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (надалі по тексту також - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1317 (надалі по тексту також - Положення №1317).
Приписами пункту 3 Положення № 1317 регламентовано, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 17 Положення №1317).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 за №225 затверджено Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України (надалі по тексту також Постанова №225).
Згідно пункту 3 Постанови №225 повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317; дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).
При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.
Зі змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №408573 (а.с.19) слідує, що дата чергового переогляду ОСОБА_1 - 26.04.2024, припадає на період дії воєнного стану на території України.
Втім, зі змісту пункту 3 Постанови №225 слідує, що повторний огляд осіб з інвалідністю переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу.
Тобто коментована норма містить певну умову, за якою повторний огляд осіб з інвалідністю медико-соціальною експертизою переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану лише за умови неможливості направлення таких осіб для проходження МСЕК.
На підтвердження обставини неможливості направлення ОСОБА_1 на проходження медико-соціальної експертизи для продовження інвалідності, представник позивача долучила документи, котрі означила як "фотокопії з журналів інструктажів перед виконанням бойових завдань" (а.с.80-83).
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Так, представником позивача адвокатом Слізяк М.М. до заяви від 22.10.2024 долучено документ, який остання ідентифікувала як "фотокопії з журналів інструктажів перед виконанням бойових завдань".
Однак, суду не вдається ідентифікувати вказаний документ, як "журнал інструктажів перед виконанням бойових завдань", оскільки такий подано ОСОБА_2 без належного засвідчення відповідальними особами військової частини, які уповноважені на ведення такого документу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №40 відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник).
Командир (керівник) військової частини (установи) відповідає за збереження документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами.
За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у законах України, постановах Верховної Ради України, актах та дорученнях Президента України, актах Кабінету Міністрів України, дорученнях Прем`єр-міністра України (далі акти органів державної влади та доручення вищих посадових осіб), а також відповідей на запити і звернення народних депутатів України та депутатів місцевих рад, кореспонденції Верховної Ради України (далі запити, звернення, а також кореспонденція Верховної Ради України), за погодження проєктів нормативно-правових актів відповідають керівники відповідних підрозділів та безпосередні виконавці.
Коментовані світлокопії (фотографії) не місять найменувань військових частин, а також підписів уповноважених посадових осіб військових частин, що, ймовірно, могли б проводити, так звані, інструктажі, також відсутні штампи (відтиски печатки) військової частини. Інші відомості, з яких суд міг би ідентифікувати вказані документи, як "журнал інструктажів перед виконанням бойових завдань".
Такі світлокопії (фотографії) надані суду зацікавленою особою та з порушенням процедури надання такого доказу в силу вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40.
Таким чином, надані суду представником позивача світлокопії (фотографії) "журналу інструктажів перед виконанням бойових завдань" не можуть бути допустимими доказами в цій адміністративній справі, в розумінні вимог статті 74 КАС України.
Також суд слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 27.05.2024 звернувся до Командира 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив клопотати перед вищим командування про направлення в Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи, з метою визначення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності у зв`язку із закінченням терміну попереднього (а.с.45).
Згідно із витягом з наказу командира Військової частина НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.05.2024 за №154 на підставі направлення на обстеження з метою визначення відсотку втрати працездатності та встановлення групи інвалідності №515 від 28.05.2024 ОСОБА_1 з 30.05.2024 знято з котлового забезпечення (а.с.46).
В матеріалах справи міститься виписний епікриз з історії хвороби №8599, зі змісту якого слідує, що "Хворий відсутній у відділі з 16:00 з 13.06.2024 по 17.06.2024. Виписаний з відділу за порушення лікарняного режиму не дообстежений, без покращення під час нагляд лікаря військової частини" виданий Комунальним Некомерційним Підприємством "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" (а.с.48).
ОСОБА_1 19.06.2024 подав рапорт, в якому повідомив про прибуття з лікування з Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні, де знаходився на лікуванні з 10.06.2024 по 18.06.2024 та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.47).
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.06.2024 за №174, позивача з 19.06.2024 зараховано на котлове забезпечення частини (а.с.49).
Військовою частиною НОМЕР_2 вжито всіх можливих заходів для забезпечення ОСОБА_1 можливості пройти повторний огляд медико-соціальною експертизою для продовження інвалідності.
Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини неможливості проходження позивачем повторного огляду медико-соціальною експертизою для підтвердження (продовження) інвалідності, як 26.04.2024 так і пізніше.
Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 3 Постанови №225, за яким інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд, оскільки ОСОБА_1 не довів перед судом неможливість направлення на повторний огляд медико-соціальною експертизою для підтвердження (продовження) інвалідності.
Відтак, суд резюмує, що за змістом долучених до рапорту від 22.05.2024 документів, позивачем не надано належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Щодо доводів третьої особи про відсутність компетенції щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 згідно рапорту останнього від 22.05.2024, то суд зазначає про таке.
З 11.09.2024 позивача звільнено від займаної посади та призупинено військову службу, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.09.2024 за №266 (а.с.53).
Відповідно до пункту 1443 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
При цьому, згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Матеріали справи не місять доказів про те, що ОСОБА_1 винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, вчиненого останнім.
Також слід вказати на те, що хоч військова служба позивача і призупинена, однак такий не втратив статусу військовослужбовця та не виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Як уже зазначалось судом, кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто, з огляду на відсутність доказів прийняття рішення за поданим рапортом від 22.05.2024, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, викладене свідчить про допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 , яка порушує його законні права та інтереси.
В контексті вищенаведеного, суд доходить висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) по суті.
Як наслідок, слід зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача від 22.05.2024 про звільнення його з військової служби за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Кодекс адміністративного судочинства України пунктом 4 частини 3 статті 2 до основних принципів (засад) адміністративного судочинства відносить принцип змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
Так, згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Окрім цього, частинами 3, 4 статті 9 Кодексу також встановлено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.04.2021 у справі № 817/1269/17 (адміністративне провадження № К/9901/3382/21), за змістом яких принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує, в першу чергу тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, а також з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Встановлення наявності чи відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, в силу визначених Законом №2232-ХІІ ознак, вимагає з`ясування перелічених позивачем обставин, які входять до предмету доказування даної адміністративної справи, згідно частини 2 статті 73 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Військової частини НОМЕР_1 , яке допустило протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.05.2024 про звільнення його з військової служби за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), то з останньої підлягають стягненню за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 484,48 гривень, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 22.05.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.05.2024 про звільнення його з військової служби за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 гривень (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_3 ;

представник позивача ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , ордер на надання правничої допомоги серії АВ №1153603), АДРЕСА_4 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), АДРЕСА_5 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 (ідентифікаційний код юридичної особи, код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) АДРЕСА_6 .

Суддя Чуприна О.В.