Справа № 160/26898/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 листопада 2024 рокуСправа № 160/26898/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання чинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 07.10.2024 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача з урахуванням уточненого адміністративного позову на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2024 року просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 за період з 01.03.2022 року по 17.11.2022 рік в повному обсязі, протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.03.2022 року по 17.11.2022 рік в у сумі 537 419 гривень;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення з 17.11.2022 року по день фактичної виплати додаткової винагороди та надбавки за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби з 17.11.2022 року по день фактичної виплати усіх належних ОСОБА_1 сум.

В мотивування позовних вимог представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 , з 10.07.2020 року по 17.11.2022 року проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 , в останній час перед звільненням на посаді старшого бойового медика 3 артилерійської групи військової частини ВЧ НОМЕР_1 , у званні старший солдат. В листопаді 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби. У зв`язку із захопленням міста Маріуполя, рідного міста позивача, остання була вимушена тікати з міста та стати вимушено переміщеною особою, при цьому самотужки виховуючи неповнолітню дитину. Як вбачається з довідки (вих . № 3215 від 21.11.2022 року) про безпосередню участь особи у здійсненні із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення ОСОБА_1 з 12.08.2020 року по 21.02.2021 рік та з 08.11.2021 року по 16.11.2022 року брала участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Відповідно до пункту 242 Указу Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, тобто, станом на 17.11.2022 року ОСОБА_1 мала бути повністю розрахована, натомість, повного розрахунку не отримала. Так, ОСОБА_1 не було виплачено належні їй суми додаткової винагороди за участь у бойових завданнях відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. На підставі положень цієї постанови в періоди, коли ОСОБА_1 приймала безпосередньо участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, то їй щомісяця мали сплачувати доплату у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Разом з тим, як вбачається з довідки про доходи за період з березня 2022 по листопад 2022 року ОСОБА_1 не доплачували додаткову винагороду у належному розмірі. Так, у січні 2022 року ОСОБА_1 було виплачено 11 500 гривень, в лютому 2022 року ОСОБА_1 було виплачено 15 553,57 гривень, в березні 2022 року 52580,65 гривень, а з квітня 2022 року по жовтень 2022 року ОСОБА_1 було виплачено по 30 000 гривень щомісяця. ОСОБА_1 була впевнена, що зазначені недоліки будуть усунені при останньому розрахунку при звільненні, адже, як зазначалося раніше особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Однак цього здійснено не було. 13.06.2024 року задля з`ясування обставин щодо порушення прав ОСОБА_1 , адвокатом Афанасьєвим С.О. було подано адвокатський запит (вих. 13/06/24-1) разом із рапортом ОСОБА_1 від 13.06.2024 року до в/ч НОМЕР_1 . Згодом цей запит дублювався декілька разів, надсилався засобами поштового зв`язку, проте жодної відповіді на нього надано не було. Натомість, цього ж дня 13.06.2024 року було також подано адвокатський запит (вих. 13/06/24-2) щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. На початку вересня 2024 року в/ч НОМЕР_1 виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно, проте на перший запит щодо недоплати додаткової винагороди реакції так і не послідувало. Відтак, представник позивача вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.03.2022 року по 17.11.2022 року в повному обсязі протиправною.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 09.10.2024 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 із даною позовною заявою. Означену позовну заяву було залишено без руху, надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (за період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 17.11.2022 року); позовної заяви із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 14.10.2024 року представником позивача ОСОБА_2 до суду 29.10.2024 року (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.10.2024 року) подано заяву про усунення недоліків, до якого було долучено уточнений адміністративний позов.

В даній заяві представником позивача заявлено клопотання про поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку на звернення з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 та відкриття спрощеного позовного провадження у даній справі.

Аргументи даного клопотання зводяться до наступного. У зв`язку із захопленням міста Маріуполя, рідного міста позивача, вона була вимушена тікати з міста та стати вимушено переміщеною особою, при цьому самотужки виховуючи неповнолітню дитину - ОСОБА_3 та утримуючи своїх літніх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначені тяжкі життєві обставини досі не дають ОСОБА_1 можливості жити повноцінним життям. Позивач пережила смерть рідного брата - ОСОБА_6 , який через окупацію не зміг виїхати з окупованого Маріуполя та помер в невизнаній Донецькій Народній Республіці, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , який помер від артилерійського обстрілу військами Російської Федерації, факт чого було встановлено рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 року у справі №188/1317/22. Позивач та вся її родина тривалий час (протягом 4 місяців) переживала тяжкі артилерійські обстріли військами Російської Федерації і в період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року подання цього позову не мало пріоритетно значення для ОСОБА_1 .

Розглянувши вказані у клопотанні доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає таке.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України, визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Частиною другої статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАСУ).

В той же час суд зазначає, що як убачається із матеріалів позовної заяви, позивач звертається до суду як особа, яка проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка в силу пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України є публічною службою. При цьому спір між сторонами виник через невиплату позивачу грошового забезпечення, за період проходження служби з 01.03.2022 року по 17.11.2022 року.

Так, частиною 2 ст.233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022 року, було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.233 КЗпП, в редакції від 19.07.2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Тобто, з 19.07.2022 трудовим законодавством змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду щодо стягнення належної заробітної плати, а саме встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Предмет спору у даній справі є період з 01.03.2022 року по 17.11.2022 року.

Водночас відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічна правові позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 17 серпня 2023 року у справі № 380/14039/22.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 року у справі №380/653/23:

«…Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 і від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

Отже, до правовідносин у цій справі застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції після 19 липня 2022 року, які, в свою чергу, передбачають тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. При цьому, перебіг такого строку слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати строки звернення, визначені нормами КАС України (статті 122).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була звільнена 05 жовтня 2022 року і саме цього дня з отриманих документів з питань грошового забезпечення позивачка дізналась, що їй не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби. Указана обставина не оспорюється відповідачем…».

У нашому випадку, з матеріалів справи встановлено, що представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом 07.10.2024 року (позов сформовано в системі «Електронний суд»), тобто поза межами тримісячного строку з дня звільнення (наказом командира військової частини №657 від 23.11.2022 року позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення з 17.11.2022 року).

Тобто, у даному випадку останній день подання до суду позовної заяви припадає на 02.10.2023 року (тримісячний строк, 30.09.2023 року та 01.10.2023 року припадають на вихідні дні субота та неділя) в частині позовних вимог з 01.03.2021 року по 18.07.2022 року (тримісячний строк обчислюється з наступного дня після припинення карантину (30.06.2023 року) 01.07.2023 року).

Так у заяві про поновлення процесуального строку представник позивача зазначає, що у зв`язку із захопленням міста Маріуполя, рідного міста позивача, вона була вимушена тікати з міста та стати вимушено переміщеною особою, при цьому самотужки виховуючи неповнолітню дитину - ОСОБА_3 та утримуючи своїх літніх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначені тяжкі життєві обставини досі не дають ОСОБА_1 можливості жити повноцінним життям. Позивач пережила смерть рідного брата - ОСОБА_6 , який через окупацію не зміг виїхати з окупованого Маріуполя та помер в невизнаній Донецькій Народній Республіці, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , який помер від артилерійського обстрілу військами Російської Федерації, факт чого було встановлено рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 року у справі №188/1317/22. Позивач та вся її родина тривалий час (протягом 4 місяців) переживала тяжкі артилерійські обстріли військами Російської Федерації і в період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року подання цього позову не мало пріоритетно значення для ОСОБА_1 .

Судом приймаються доводи представника позивача про те, у зв`язку із захопленням міста Маріуполя, рідного міста позивача, вона була вимушена тікати з міста та стати вимушено переміщеною особою, при цьому самотужки виховуючи неповнолітню дитину - ОСОБА_3 та утримуючи своїх літніх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначені тяжкі життєві обставини досі не дають ОСОБА_1 можливості жити повноцінним життям. Позивач пережила смерть рідного брата - ОСОБА_6 , який через окупацію не зміг виїхати з окупованого Маріуполя та помер в невизнаній Донецькій Народній Республіці, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , який помер від артилерійського обстрілу військами Російської Федерації, факт чого було встановлено рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 року у справі №188/1317/22. Позивач та вся її родина тривалий час (протягом 4 місяців) переживала тяжкі артилерійські обстріли військами Російської Федерації.

Разом з цим суд зауважує, у пункті 59 ухвали від 13.09.2022 у справі № 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022, Верховний Суд зазначив, що обставина повномасштабного вторгнення РФ на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до довідки від 29.03.2022 року №1228- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування позивача є адреса: АДРЕСА_1 .

Натомість, представник позивача не наводить обставин того, де позивач перебувала з того часу і в подальшому, в яких умовах та які обставини перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду у визначений законом строк (позов сформовано в системі «Електронний суд» 07.10.2024 року).

При цьому, у заяві про усунення недоліків представником позивача зазначено, що з огляду на тяжкі артилерійські обстріли військами Російської Федерації військами Російської Федерації в період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року подання цього позову не мало пріоритетно значення для ОСОБА_1 .

Тобто у даному випадку суд вважає, що представником позивача не наведено у заяві про поновлення процесуального строку до суду жодних обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право у межах визначеного процесуального строку.

Представник позивача не наводить обставин того, де позивач перебувала з того часу і в подальшому, в яких умовах та які обставини перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду у визначений законом строк (позов сформовано в системі «Електронний суд» 07.10.2024 року).

При цьому, пропуск строку звернення до суду із позовною заявою за період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року представник позивача не обґрунтовує, а навпаки зазначає про те, що в період з 02.10.2023 року по 07.10.2024 року подання цього позову не мало пріоритетно значення для ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття ж «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Наведене свідчить про відсутність в суду підстав вважати, що позивач без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою зацікавленість з цього питання звернувся до відповідача із заявою (або адвокатським запитом) про надання відповідної інформації.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.

З приводу посилань позивача, що останній є діючим військовослужбовцем, то суд зазначає, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

При цьому не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Тобто, дотримання строку на звернення до суду це питання особистої організації позивача, спрямоване на захист порушених прав і не залежить від посади, місця роботи чи проходження служби.

Відтак, зважаючи на неповідомлення позивачем суду необхідних для вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду обставин та ненадання будь-яких відповідних доказів, станом на теперішній час підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, отже, заява позивача про поновлення процесуального строку до суду задоволенню не підлягає. Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 14.10.2024 року про залишення позову в цій частині без руху.

Варто повторно звернути увагу позивача на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є гарантією дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Щодо заперечення на клопотання (заяву) представника військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_7 , в якому представник просить залишити заяву без розгляду судом (зареєстровано судом 29.10.2024 року) до уваги береться, оскільки провадження у даній справі не відкрито.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що позивачем вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року про залишення позовної заяви без руху, станом на 01.11.2024 року не виконано, даний адміністративний позов з доданими до нього додатками підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 в про поновлення строку процесуального строку ОСОБА_1 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання чинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник