Справа № 520/26606/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання зупинення провадження

31 жовтня 2024 року справа № 520/26606/24

Харківського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання позивача від 07.10.2024р. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про: 1) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції №454 від 15.08.2024 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції; 2) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 05.09.2024 року № 1950 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 05.09.2024 року; 3) поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області з 06.09.2024 року; 4) стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плата) за час вимушеного прогулу з 06.09.2024 по день поновлення на роботі; 5) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення з посади інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області з 06.09.2024 року та стягнути з Департаменту патрульної поліції грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.09.2024 року в межах суми стягнення за один місяць,

встановив:

Узагальнено доводи позову можуть бути сформульовані як неправильне оформлення документів на відрядження, неознайомлення поліцейського із метою службового відрядження, незаконність наказу про відрядження поліцейського; безпідставність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції; відсутність події та складу дисциплінарного проступку поліцейського.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2024р. прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; витребувано докази.

30.09.2024р. до суду надійшло клопотання заявника про зупинення провадження у справі, у якому просив суд зупинити провадження у справі 520/26606/24.

Обґрунтовуючи подане клопотання зазначив, що між справами №520/19376/24 та №520/26606/24 існує вмотивований зв`язок, вирішення питання про визнання протиправною бездіяльності Управління патрульної поліції в Харківській області щодо недоведення Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 до відома ОСОБА_1 ні усно ні письмово, визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції щодо направлення ОСОБА_1 у відрядження на підставі Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 без ознайомлення з наказом ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024р. №352 в частині направлення ОСОБА_1 у відрядження, визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 04.07.2024р. №1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків в частині ОСОБА_1 безпосередньо пов`язано з вирішенням питання про визнання протиправним (незаконним) звільнення зі служби. Відтак, існує об`єктивна неможливість розгляду справи №520/26606/24 до розгляду справи №520/19376/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2024р. клопотання позивача від 29.09.2024р. про зупинення провадження - залишено без задоволення, оскільки існування достатніх, встановлених законом підстав, для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України судом у даному конкретному випадку не встановлено.

07.10.2024р. до суду надійшло клопотання заявника про зупинення провадження у справі, у якому просив суд зупинити провадження у справі №520/26606/24 до набрання законної сили рішенням у справі №520/19376/24 у зв`язку з необхідністю додержання принципів всебічності, повноти та об`єктивності при розгляді справи.

Обґрунтовуючи подане клопотання зазначив, що ОСОБА_1 оскаржується не просто протиправність наказу №352, а саме бездіяльність та дії відповідача в частині ненадання для ознайомлення наказу, незачитування наказу порушення процедури відрядження. Таким чином обставини, які наразі є розглядом у іншій справі, можуть вплинути на розгляд даної справи. питання протиправності наказу №352 є похідним від попередніх вимог позивача. Отже зібрані у справі докази також можуть бути важливими при розгляді даної справи, а саме в частині наявності або відсутності наказу №352, доведення чи не доведення наказу №352 до відома ОСОБА_1 , розглянуто чи не розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 01.07.2024 про надання для ознайомлення наказу №352 оскільки до відрядження цього зроблено не було, а інформація отримана від начальника УПП не відповідала інформації доведені у ВЧ. Також розглядається питання припинення відрядження ОСОБА_1 (підстави припинення), а також наявність чи відсутність доказів відмови від виконання наказу.

Розглянувши подане клопотання про зупинення провадження суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.2 КАС України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 236 КАС України, визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 640/11054/19.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що зупинення провадження з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 236 КАС України, допускається лише тоді, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Стаття 2 КАС України наголошує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 4 КАС України розумний строк - це найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»; далі за текстом - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 6 КАС України та статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ, Суд) є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (§ 124 рішення у справі «Kudla v. Poland», § 30 рішення у справі «Vernillo v. France», § 43 рішення у справі «Frydlender v. France» , § 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», § 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» та ін.).

Верховний Суд у постанові від 12.12.2019р. по справі №826/25204/15 зазначив: "Не вдаючись до детального аналізу практики ЄСПЛ із питання, що розглядається, Верховний Суд нагадує про відображений у § 45 Рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) висновок Суду, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків (див. Caillot v. France, № 36932/97, § 27, 4 червня 1999 року). Далі Суд знову зазначає, що працівник, який вважає, що роботодавець неправомірно відсторонив чи звільнив його, має важливий особистий інтерес до забезпечення швидкого судового розгляду питання законності цього заходу, оскільки трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, враховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування (див. рішення Obermeier v. Austria від 28 червня 1990 року, § 72, та рішення Caleffi v. Italy від 24 травня 1991 року, § 17)». Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції."

Суд, дослідивши зміст клопотання, приходить до переконання, що заявником не конкретизовано, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи № 520/26606/24 до розгляду справи №520/19376/24, де розглядається відповідність закону наказу Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024р. №352 в частині направлення ОСОБА_1 у відрядження та наказу Департаменту патрульної поліції від 04.07.2024р. №1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків" в частині ОСОБА_1 .

Стосовно посилань заявника, що не заповнення відрядних документів не є предметом оскарження, а є доказом на думку позивача відсутності наказу №352 у документальному вигляді суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст правового регламентування спірних правовідносин з приводу проходження публічної служби в лавах Національної поліції України та з приводу правил відправлення правосуддя у спорах, пов"язаних з проходженням публічної служби у зіставленні із доводами відповідного процесуального документу позивача з приводу зупинення провадження у справі, суд доходить до переконання про недоведеність мотивів неможливості прийняття рішення по суті спору у справі №520/26606/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/19376/24.

Отже існування достатніх, встановлених законом підстав, для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд у даному конкретному випадку не знаходить.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст.4-12, 236, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Клопотання позивача від 29.09.2024р. про зупинення провадження - залишити без задоволення.

2. Роз"яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко