Справа № 306/1735/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 306/1735/24 пров. № А/857/24779/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Нора А.Т.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Козара Миколи Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року у справі № 306/1735/24 за адміністративним позовом адвоката Козара Миколи Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя у І інстанції Вінер Е.А.,

час ухвалення рішення 20 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 20 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Козар Микола Михайлович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, апелянт) звернувся до Свалявського районного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №2819482 від 13.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2024 о 09:23год. інспектором відділу №1 Мукачівського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області лейтенантом поліції Котубей В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2819482, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, позивач не вчиняв, а постанова серії ЕНА №2819482 від 13.08.2024 винесена на підставі суб`єктивної думки та припущень поліцейського, за відсутності доказів вчинення правопорушення.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2024 у справі №306/1735/24 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. В силу вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій лежить на відповідачу, водночас, таким до суду не подано доказів на підтвердження винуватості апелянта та фату вчинення ним правопорушення, зокрема фото- відеофіксації, показання свідків, результатів вимірювання світлопропускання скла тощо.

Апелянт просить скасувати рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2024 у справі №306/1735/24 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, така містить інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння ним правопорушення, а тому відповідає загальним вимогам, встановленим ч. 2 ст. 283 КУпАП. Відтак, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначеними законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.08.2024 о 09:23 год. інспектором відділу №1 Мукачівського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області лейтенантом поліції Котубей В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2819482, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Гідно з вказаною постановою, ОСОБА_1 13.08.2024 о 09:15 год. у м.Мукачево, по вул.Ужгородській, керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому затемнено чорною плівкою переднє вітрове скло, чим порушив п.31.4.7 ПДР (інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Підпунктом «в» пункту 31.4.7 ПДР України встановлено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Одночасно з цим зазначений нормативний припис містить Примітку, в якій зазначається, що на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світло пропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.

Відповідно до пункту 2.2.4 ГОСТ 5727-88 світло пропускна здатність лобового скла транспортного засобу повинна бути не менше 75 %, бокових не менше 70%.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пункту 4.7 ГОСТ 5727-88 встановлюється, що світло пропускна здатність скла транспортного засобу визначається та перевіряється відповідно до ГОСТ 27902-88, в якому зазначається, що перевірка світло пропускної здатності скла транспортного засобу здійснюється спеціальним технічним засобом, що підлягає щорічній повірці (сертифікації) та експлуатується у відповідності до визначених правил його використання.

За таких умов, саме використання спеціального технічного засобу є належним доказом невідповідності тонованого скла вимогам державних стандартів і доказом порушення ПДР України, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що технічні несправності, перераховані в пункті 31.4. ПДР України мають бути підтверджені належним чином.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційного суду констатує, що оскаржувана постанова не містить зазначення про докази, які стали підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності й всупереч положень статті 77 КАС України відповідачами не надано жодних доказів, які б відтворили подію інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та встановили його вину в його вчиненні поза розумним сумнівом, відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Оскільки при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір 605,60 грн та при зверненні до апеляційного суду 908,40 грн, такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Козара Миколи Михайловича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року у справі №306/1735/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2819482 від 13 серпня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) грн 60 коп при зверненні до суду першої інстанції та 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп. при зверненні до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 29.10.2024