Справа № 380/11552/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 рокусправа № 380/11552/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2024 №41 про відмову позивачу в призначенні пенсії;

- визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 30.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку та наявністю страхового стажу більше 30 років, ОСОБА_1 22.01.2024 звернулася до територіального підрозділу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, Головне управління ПФУ в Херсонській області рішенням від 26.01.2024 №41 відмовило позивачу у призначення пенсії за віком з тих підстав, що перша сторінка (титульний лист) трудової книжки від 31.07.1985 НОМЕР_1 завірена печаткою, яка не діяла на дату видачі трудової книжки та не прослідковується за час роботи заявниці. Печатка із зазначенням ідентифікаційного коду (Україна), що не було передбачено у 1985 році, коли вперше внесений запис про роботу № 1 з 01.08.1985, чим порушені вимоги Інструкції № 162.

Позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою від 04.06.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 12.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

10.07.2024 Головне управління ПФУ в Херсонській області надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову, зазначивши, що за результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 31.07.1985, оскільки перша сторінка (титульний лист) трудової книжки завірена печаткою ТОВ "Готель Львів", яка не діяла на дату видачі трудової книжки, та період роботи в зазначеному підприємстві за час роботи позивачки не прослідковується у трудовій книжці.

Стверджує, що печатка містить ідентифікаційний код (Україна), що не було передбачено у 1985 році, коли вперше внесений запис про роботу ОСОБА_1 , відповідно до запису № 1 з 01.08.1985, чим порушені вимоги п. 2.11 Інструкції № 162.

Ураховуючи наведене, періоди роботи згідно з записами трудової книжки від 31.07.1985 НОМЕР_2 не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача.

Також зауважує, що для зарахування періоду роботи відповідно до записів трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 до страхового стражу позивача необхідно було надати підтверджуючі документи передбачені п. 3 Порядку № 637.

Таким чином, відповідач вважає, що відповідно до наданих позивачем документів, відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача склав - 18 років 03 місяці 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV. Отже, на думку відповідача, оскаржуване у судовому порядку рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, є правомірним та таким, що прийняте відповідно до положень чинного законодавства України.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

08.07.2024 позивач надіслала відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Зазначає, що відзив жодним чином не спростовує надані позивачем докази, а тому просить його відхилити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно до Довідки від 28.06.2022 № 1308- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Трудова діяльність ОСОБА_1 підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_1 .

22.01.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, додавши до заяви відповідні документи, зокрема, копію трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_1 .

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 22.01.2024 про призначення пенсії, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

26.01.2024 Головне управління ПФУ в Херсонській області прийняло рішення №41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

У рішенні від 26.0.2024 № 41 відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів доданих до заяви: до страхового стажу не зараховані періоди роботи за записами трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_1 , оскільки перша сторінка (титульний лист) трудової книжки завірена печаткою, яка не діяла на дату видачі трудової книжки, та не прослідковується за час роботи заявниці. Печатка із зазначенням ідентифікаційного коду (Україна), що не було передбачено у 1985 році, коли вперше внесений запис про роботу № 1 з 01.08.1985, чим Порушені вимоги Інструкції № 162.

Вважаючи рішення від 26.01.2024 № 41 незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Суд встановив, що 22.01.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком, за приписами якої, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV, який у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року становить не менше 30 років.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком, досягла 60-річного віку.

Спір між сторонами виник унаслідок не зарахування відповідачем ОСОБА_1 періодів роботи відповідно до записів трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 , оскільки перша сторінка її трудової книжки завірена печаткою, яка не відповідає вимогам Інструкції № 162 на момент видачі трудової книжки.

Так, на час первісного заповнення трудової книжки позивача від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яку суд застосовує в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 № 252 зі змінами, внесеними постановою Держаного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 передбачено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 вказаної Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Таким чином, суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що для зарахування періодів роботи до страхового стражу ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 необхідно було надати підтверджуючі документи, оскільки із матеріалів справи встановлено, що позивач до заяви від 22.01.2024 про призначення пенсії долучила, окрім іншого, копію трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 .

Приймаючи рішення від 26.01.2024 № 41, відповідач не досліджував періоди роботи ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки позивача та у спірному рішенні не зазначив обставин щодо відсутності у трудовій книжці необхідних записів або про те, що в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, обмежившись, при цьому, тільки твердженням про наявність на титульному аркуші вказаного документу печатки, яка не діяла на дату видачі трудової книжки.

Суд критично оцінює такі твердження відповідача, оскільки у такому разі відсутня необхідність подання підтверджуючих документів у зв`язку із відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, як це передбачено п. 3 Порядку № 637.

На переконання суду, не коректна печатка на титульному аркуші трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 не є неправильними чи неточними записами про періоди роботи, а відтак наведена у рішенні від 26.01.2024 № 41 підстава для не врахування трудової книжки ОСОБА_1 , не може бути підставою для неврахування даних трудової книжки як основного документа, який визначає стаж роботи позивача.

Інших недоліків трудової книжки, зокрема, в частині неправильних чи неточних записів про періоди роботи ОСОБА_1 відповідач, при розгляді заяви від 22.01.2024, не встановив та в рішенні не зазначив.

Суд зауважує, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачу, наявність інших обов`язкових реквізитів (зокрема, печатки підприємства), є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.

Отже, підхід відповідача до розгляду заяви ОСОБА_1 є свідченням надмірного формалізму, який у питанні визначення права особи на призначення пенсії, враховуючи значення вказаного питання для заявника, суд розцінює як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що спірне рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 30.12.2023, суд зауважує, що питання про врахування чи не врахування періодів роботи працівника до загального чи пільгового стажу роботи, та, як наслідок, призначення пенсії, є повноваженнями пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу, замінюючи такими діями пенсійний орган.

Натомість суд надає оцінку діям/рішенням пенсійного органу у разі виникнення спору про правомірність таких дій/рішень.

За правилами абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що порушене право позивача належить захистити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26.01.2024 № 41 про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Херсонській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ в Херсонській області.

До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення цього спору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2024 та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV з урахуванням трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26.01.2024 № 41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2024 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, з урахуванням трудової книжки від 31.07.1985 серії НОМЕР_2 та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна