Справа № 360/638/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року справа №360/638/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року (повне судове рішення складено 31 липня 2024 року у м. Дніпро) у справі № 360/638/24 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року представник позивача Дяченко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 2022 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 360/673/23;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 20 років з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 360/673/23;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 2022 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 360/673/23.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач з 18.01.2002 по 14.02.2022 проходила військову службу у Державній прикордонній службі України, зокрема, у військових частинах 2195, 1567, 9938.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2022 № 107-ОС позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

В період проходження військової служби позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2016 2022 роки у розмірі місячного грошового забезпечення.

При звільненні позивачу виплачено: одноразову допомогу при звільненні за 20 календарних років виходячи з місячного грошового забезпечення; грошову компенсацію за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки виходячи з місячного грошового забезпечення.

Проте при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням виплатити всю заборгованість.

Відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 360/673/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; нарахувати і виплатити позивачу щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в сумі 4386,95 грн за період з 01.03.2018 до 14.02.2022 включно, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

22.05.2024 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 360/673/23 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію її грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та щомісячну фіксовану індексацію-різницю грошового забезпечення 4386,95 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 14.02.2022 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 у загальній сумі 278 990,65 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із одночасним утримання військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою.

Так після виплати індексації грошового забезпечення позивачу стало відомо, що відповідач:

- при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10- 1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2016 2022 роки протиправно не враховував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу;

- при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 років передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу;

- при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 2022 роки протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу;

- при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2021 рік протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого обраховано допомогу.

Така протиправна бездіяльність відповідача призвела до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 20 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 2022 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2021 рік.

Бездіяльність відповідача є протиправною.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неврахуванні індексації у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок допомоги на оздоровлення за 2016 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік за 2019 - 2022 роки.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок допомоги на оздоровлення за 2016-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік за 2019 - 2022 роки, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обрахування одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги для оздоровлення, компенсації щорічної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій здійснюється з суми нарахованого та виплаченого місячного грошового забезпечення повного відслуженого місяця при звільненні.

Індексація грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в сумі 4386,95 грн. за період з 01 березня 2018 року по 14 лютого 2022 року включно, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 виплачена на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.09.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі № 360/725/23 позивачу 25.02.2024.

З огляду на викладене стає зрозуміли, що грошове забезпечення проіндексоване, проте додаткові види грошового забезпечення розраховуються виходячи з місячного грошового забезпечення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на доводи апелянта в тій частині, що за відсутності у виплаченому грошовому забезпеченні, як складової нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення, відсутні підстави для обрахування одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги для оздоровлення, компенсації щорічної відпустки бойових дій із врахуванням сум індексації.

Що стосується окремо індексації грошового забезпечення.

Станом на день звільнення позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення зазначає, оскільки з урахуванням базового місяця березень 2018 індексація грошового забезпечення належала до виплати у грудні 2018.

Лише зі зміною судової практики на початку 2023 року, зокрема визначення поняття «індексація різниця» та яким чином вона розраховується, позивачу за рішення суду була виплачена остання.

Одноразова грошова допомога при звільненні, допомога для оздоровлення, компенсація щорічної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій розраховується з місячного грошового забезпечення, а індексація грошового забезпечення входить до складу грошового забезпечення.

Звертає увагу суду, що із заявою про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 360/673/23 позивач/представник позивача не звертався.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо необхідності зарахування індексації грошового забезпечення до додаткових видів грошового забезпечення є помилковими, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій з 2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до витягу з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 126-ОС від 26.06.2019 позивачку призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Станично Луганське 2» І категорії.

Згідно з витягом з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 91-ОС від 12.03.2020 позивачку виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, яка вибуває для подальшого проходження служби в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12.03.2020. Щорічну основну відпустку за 2020 рік не використала. Грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік не отримала, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2020 рік не отримала.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.03.2020 № 110-ОС «Про особовий склад» позивачка зарахована до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Наказом начальника загону від 14.02.2022 № 107-ОС «Про особовий склад» позивачка виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виплатити грошову компенсацію за невикористані 3 доби щорічної основної відпустки за 2022 рік. Виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік. Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби. Виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 -2022 роки.

Згідно з військовим квитком та довідки проходження служби позивачка проходила службу: у Військовій частині НОМЕР_3 у період з 18.01.2002 до 02.04.2019, у Військовій частині НОМЕР_4 у період з 04.04.2019 до 12.03.2020 та у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 13.03.2020 до 14.02.2022.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.08.2023, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 360/673/23 зобов`язано відповідача провести нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум та щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в сумі 4386,95 грн. за період з 01.03.2018 по 14.02.2022 включно, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Згідно з платіжного доручення № 3388 від 21.05.2024, розрахункового листа за травень 2024 року позивачці 22.05.2024 виплачена індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року та індексація різниця у розмір 4386,95 грн за кожен місяць, всього нараховано 283 239,24 грн та виплачено 278 990,65 грн.

Згідно розрахункового листа за лютий 2022 року від 21.06.2024 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні склав 144 598,00 грн.

Відповідно до довідки щодо належної до виплати індексації грошового забезпечення згідно рішення суду позивачці за період з грудня 2015 року до лютого 2022 року нараховано 283 239,24 грн та виплачено 278 990,65 грн індексації, що підтверджено випискою по рахунку позивачки від 22.05.2024.

19.01.2023 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання документів.

Листом від 23.02.2023 № 11/1275-23-Вих «Про надання відповіді» відповідач повідомив позивачку про надання документів та роз`ясненням необхідності звернутись для отримання документів за період з 2015 до 2019 роки до загону в якому проходила військову службу.

Згідно з архівної відомості № 307 з січня 2016 року по грудень 2016 року у квітні 2016 року позивачці нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 3830,63 грн.

Відповідно до особистою карткою грошового забезпечення № 307 за 2017 рік та архівної відомості № 307 з січня 2017 року по грудень 2017 року у вересні 2017 року позивачці нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 5255,40 грн.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення № 307 за 2018 рік та архівної відомості № 307 з січня 2018 року по грудень 2018 року в квітні 2018 року позивачці нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 8525,90 грн.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення № 307 за 2019 рік та архівної відомості № 307 з січня 2019 року по грудень 2019 року відомості про виплату позивачці допомоги на оздоровлення за січень квітень 2019 року відсутні.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення за 2019 рік та архівної відомості № з січня 2019 року по грудень 2019 року позивачці нарахована і виплачена матеріальна допомога на в сумі 11 338,60 грн.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення за 2020 рік та архівної відомості № з січня 2020 року по грудень 2020 року суд встановив, що в грудні 2020 року позивачці нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 13 395,50 грн.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення за 2021 рік та архівної відомості № 1 з січня 2021 року по грудень 2021 року суд встановив, що в жовтні 2021 року позивачці нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 13 095,60 грн.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення за 2022 рік та архівної № 1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року суд встановив, що в лютому 2022 року позивачці нарахована і виплачена компенсація невикористаної додаткової відпустки, як учасник бойових дій 26991,64 грн, допомога на оздоровлення в сумі 14 459,80 грн та одноразова грошова допомога при звільненні 144 598,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з пунктом першим статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 40 Закону № 2232 визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються, зокрема, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011 в редакції чинній на момент звільнення зі служби) є спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Грошове забезпечення військовослужбовців регламентовано статтею 9 Закону № 2011.

Згідно з абзацом 1 пункту першого статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом другим статті 9 Закону № 2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту третього статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з пунктом четвертим статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Право військовослужбовців на відпустки визначає статті 10-1 Закону № 2011.

Відповідно до пункту восьмого статті 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Так, згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) учасникам бойових дій (ст. ст. 5, 6) надаються такі пільги, зокрема […] одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту чотирнадцять статті 10-1 Закону № 2011 передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3).

Питання виплати допомог військовослужбовцям врегульовано статтею 15 Закону № 2011.

Згідно з пунктом два статті 15 Закону № 2011 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (друге речення).

Відповідно до пункту третього статті 15 Закону № 2011 військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011, пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом від 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 558 у редакції чинній на момент звільнення зі служби).

Згідно з пунктом 2 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558: грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Пунктом 3 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Відповідно до пункту 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Згідно з пунктом 9 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до пунктами 1, 5 глави 7 «Допомога для оздоровлення» розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції № 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.

Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, і тим, які на день видання наказу про надання цієї допомоги звільнені з посад, до складу грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім одноразових та винагород), які отримували військовослужбовці за штатними посадами до зарахування в розпорядження, ураховуючи зміни у вислузі років і нормах грошового забезпечення, у тому числі зміни розмірів посадових окладів та окладу за військовим званням.

Пунктом 7 глави 7 «Допомога для оздоровлення» розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції № 558 у разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в наказі начальника (командира) органу Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання допомоги для оздоровлення.

Відомості про надання допомоги з посиланням на наказ начальника (командира) органу Держприкордонслужби зазначаються в грошовому атестаті, який надсилається до органу Держприкордонслужби за новим місцем служби.

Пунктом 5, 6 глави 8 «Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби» розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції № 558 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право, за кожен повний місяць служби в році звільнення.

У рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Пунктом 1 глави 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції № 558 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років) (друге речення).

Відповідно до пункту 6 глави 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції № 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються: для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017).

Статтею 18 Закону № 2017 передбачає певні державні соціальні гарантії.

Так, відповідно до статті 18 Закону № 2017 законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (абзац 4).

Порядок визначення та застосування державних соціальних гарантій в реалізації державної соціально-економічної політики передбачений статтею 19 Закону № 2017.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282).

Відповідно до статті 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282).

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ураховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Законів №№ 2017, 1282 та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Подібний висновок висловлений Верховним Судом в постановах від 21.12.2021 у справі № 820/3423/18 та від 30.11.2023 у справі № 380/21619/21.

Слід зауважити, що грошове забезпечення позивачки в період проходження нею військової служби у військових частинах, в тому числі у відповідача, підлягало індексації.

Під час проходження військової служби позивачці не нараховувалась індексація грошового забезпечення.

На підставі рішення суду від 28.08.2023, у справі № 360/673/23 позивачці 22.05.2024 нарахована поточна індексація за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січня 2008 року, та щомісячна фіксована індексація грошового забезпечення в сумі 4386,95 грн за період з 01.03.2018 по 14.02.2022 включно, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Таким чином, з урахуванням обставин справи судами встановлено, що відповідач нараховуючи та виплачуючи позивачці грошову допомогу на оздоровлення за 2020-2022 роки, компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учасник бойових дій за 2019 2022 роки та одноразову грошову допомогу при звільненні, виходив з грошового забезпечення без врахування у його індексації, що не заперечується відповідачем.

Водночас, судами встановлено, що за період з 2016 року до 2018 року допомогу на оздоровлення здійснювались не відповідачем, а іншими військовими частинами, де остання проходила військову службу.

Проте, враховуючи приписи діючого законодавства щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні і у разі його виплати в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки.

Варто зауважити, що відповідач, прийнявши до себе на службу позивачку, зобов`язаний здійснити при її звільненні повний розрахунок з нею (виплатити в повному обсязі складові грошового забезпечення).

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який на підставі частини другої статті 9 КАС України вважав за необхідне:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неврахуванні індексації у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок допомоги на оздоровлення за 2016 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік за 2019 - 2022 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок допомоги на оздоровлення за 2016-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік за 2019 - 2022 роки, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову з обранням наведеного вище способу захисту порушеного права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі № 360/638/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 31 жовтня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук