Справа № 380/7973/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7973/24 пров. № А/857/20230/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 380/7973/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чаплик І.Д. у м. Львів Львівської області 04 липня 2024 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ від 29 березня 2024 року про відмову у призначенні позивачу одноразової допомоги на сім`ю, у зв`язку зі смертю годувальника;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу на сім`ю, у зв`язку зі смертю годувальника згідно поданої ним заяви з додатками від 19 березня 2024 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував, що Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (далі також Порядок № 11, чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право для отримання одноразової допомоги на сім`ю. Також зазначає, що досягнувши повноліття, особа втрачає статус дитини, а отже вона перестає бути належною до сім`ї своїх батьків, відтак, позивачем втрачено правовий статус дитини.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Острівською сільською радою Сокальського району 05.03.1983.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Червонограді, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.08.2020 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 30.07.2020 № 123/2020 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть настала в стаціонарі КП «ЦМЛ ЧМР», причина смерті: ушкодження внаслідок падіння.

З довідки від 03.08.2020 № 860, виданої сільським головою Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) дійсно постійно проживав разом з ОСОБА_2 до дня його смерті та вели спільне господарство.

Померлий ОСОБА_2 до дня смерті перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля», а саме з 08.04.2002 по 29.07.2020 працював гірником очисного забою, що встановлено судом з довідки від 05.10.2020 № 6-13/1670 та копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 .

Відповідно до повідомлення про нещасний випадок/гостре професійне захворювання (отруєння) від 28.07.2020 о 09:40 год., в III зміну (початок зміни о 20 год. 00 хв. - закінчення зміни о 02 год. 00 хв. 29.07.2020) перед початком зміни, приблизно о 19:40 в гардеробі брудного спецодягу відділення виробничої лазні на другому поверсі адміністративно-побутового комбінату шахти, у гірника очисного забою ОСОБА_2 сталися судоми, він втратив свідомість і впав. Поверхнева медсестра надала першу медичну допомогу, виміряла артеріальний тиск, який становив 170/120. Гірничий диспетчер викликав РПГ ЛВ ВГРЗ, лікарі оглянули потерпілого, надали допомогу та доставили його в КП «ЦМЛ ЧМР». Ймовірні причини настання нещасного випадку незадовільний стан здоров`я. Згідно повідомлення з аналогічним змістом від 29.07.2020 о 11:45 год., о 10:00 знаходячись на лікуванні в КП «ЦМЛ ЧМР» ОСОБА_2 помер.

З акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння) аварії, що стався (сталося/сталася) 28.07.2020 о 19:40 год. форми Н-1/НП, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_3 24.09.2020, вбачається, що 28.07.2020 ОСОБА_2 прибув на роботу на ВП «Шахта «Червоноградська» в ІІІ зміну (початок зміни о 20 год. 00 хв. - закінчення зміни о 02 год. 00 хв. 29.07.2020). Після проходження в медичного огляду в поверхневому медпункті шахти, де медсестра видала ОСОБА_2 допуск до роботи, останній відправився у відділення лазні. Приблизно о 19:36 год. ОСОБА_2 стало погано, внаслідок чого він крикнув, втратив свідомість, впав та вдарився потилицею об бетонне покриття лазні. Після надання першої медичної допомоги на місці нещасного випадку ОСОБА_2 , доставили у приймальне відділення КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», де останнього було обстежено. У зв`язку з різким погіршенням сану здоров`я ОСОБА_2 було переведено у реанімаційне відділення лікарні, де була проведена операція, після якої він впав у кому. Не прийшовши до свідомості, 29.07.2020 о 10:25 год. ОСОБА_2 помер. Відтак, згідно з пунктом 34 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 (далі також Порядок № 337), комісія із спеціального розслідування одноголосно прийняла рішення визнати даний нещасний випадок із смертельним наслідком таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Вказані обставини були встановлені судовими рішеннями у справі № 459/1639/22, тому вони на підставі частини четвертої статті 78 КАС України, доказуванню не підлягають.

Не погоджуючись із висновками комісії, викладеними в акті спеціального розслідування нещасного випадку від 26.04.2021, позивач звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із позовом, у якому просив визнати його недійсним, визнати нещасний випадок, що стався 28 липня 2020 року о 19 год. 40 хв. на відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з ОСОБА_2 , пов`язаним з виробництвом; стягнути з Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Львівській області в користь позивача у зв`язку зі смертю годувальника: щомісячні страхові виплати за період з 29 липня 2020 року по 29 травня 2022 року одноразово у сумі 250422,62 грн., а надалі щомісячно стягувати в його користь 10887,94 грн. з індексацією; одноразову допомогу на сім`ю у сумі 219700,00 грн.; одноразову допомогу, як утриманцю потерпілого, у сумі 43940, 00 грн.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29.11.2022 у справі № 459/1639/22 провадження в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю годувальника щомісячних страхових виплат, одноразової допомоги на сім`ю, одноразової допомоги як утриманцю закрито.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі № 459/1639/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання нещасного випадку пов`язаного з виробництвом відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.06.2023 у справі № 459/1639/22 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним акт спеціального розслідування нещасного випадку від 26 квітня 2021 року. Визнано нещасний випадок, що стався 28 липня 2020 року о 19 год. 40 хв. на відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» з ОСОБА_2 пов`язаним з виробництвом.

Постановою Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 459/1639/22 касаційні скарги представника ГУ ПФУ та представника Головного управління Держпраці у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року без змін.

19.03.2024 позивач звернувся за допомогою веб-порталу Пенсійного фонду України із заявою про нарахування і виплату одноразової допомоги на сім`ю у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату

Листом від 29.03.2024 № 1300-5313-8/50328 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Львівського апеляційного суду, ГУ ПФУ звернулося листом від 29.03.2024 № 1300-5313-5/50183 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про надання інформації щодо складення акту спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НП, що стався з ОСОБА_2 на ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля».

Також повідомляє, що частиною шостою статті 42 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі також Закон № 1105-XIV, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на день настання права на страхову виплату Відповідно до пункту 5.1 Порядку № 11 для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Згідно з абзацом 1 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі також - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, критерієм визначення сім`ї є одночасна наявність трьох обставин: 1) спільне проживання; 2) пов`язаність спільним побутом; 3) наявність взаємних прав та обов`язків. За приписами абзацу 3 частини першої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Правовий статус дитини згідно з частиною першою статті 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття. З наведеного випливає, що досягнувши повноліття, особа втрачає статус дитини, а отже вона перестає бути належною до сім`ї своїх батьків. Як вбачається з документів, поданих до ГУ ПФУ, дата народження ОСОБА_2 19.02.1983 року (свідоцтво про народження від 05.03.1983 серія НОМЕР_4 ), тобто в розумінні СК України втрачено правовий статус дитини.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю годувальника, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання від відповідача одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого відповідно до положень частини шостої статті 42 Закону № 1105-XIV, що вказує на протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу спірної допомоги.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом № 1105-XIV.

Згідно з частиною сьомої статті 36 Закону № 1105-ХІV, страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Частиною першою статті 43 Закону № 1105-XIV передбачено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів (стаття 44 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до статті 45 Закону № 1105-ХІV фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Статтею 41 Закону № 1105-XIV встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Відповідно до частини шостої статті 42 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Наведене свідчить, що законодавець встановлює чітке розмежування між такими видами допомоги у разі смерті потерпілого, як щомісячні страхові виплати та одноразова грошова допомога сім`ї потерпілого, яка в свою чергу ділиться на два різні види одноразової грошової виплати: одноразова допомога сім`ї померлого та одноразова допомога дитині чи особам, що перебували на його утриманні.

Подібний підхід сформульований Верховним Судом, зокрема у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 360/1239/19, де Суд вказав, що законодавець чітко розмежував страхові виплати, які виплачуються сукупно на сім`ю потерпілого (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату) та окремо кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого (20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату).

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону № 1105-ХІV, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок № 11.

Розділом V Порядку № 11 врегульовано питання призначення, зокрема, одноразової допомоги особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого, де також, шляхом встановлення різних умов призначення, визначено наявність двох окремих видів одноразової допомоги на сім`ю померлого та на кожну особу окремо.

Згідно з пунктом 5.1 Розділу V Порядку № 11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

заяви (колективна чи індивідуальні) для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копії паспорта;

копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого й потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна збігатися з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

У розрізі викладеного, колегія суддів зазначає, що Фонд соціального страхування, який наділений відповідними повноваженнями згідно з пунктом 8 частини першої статті 7 Закону № 1105-XIV, Порядком № 11, чітко визначив механізм призначення, перерахування та проведення страхових виплат, а саме, що реєстрація місця проживання за однією адресою потерпілого, його дружини, а також його дітей є обов`язковою умовою для отримання такого виду страхової виплати як одноразова допомога на сім`ю потерпілого у разі його смерті від нещасного випадку на виробництві. Водночас для отримання одноразової допомоги або щомісячних страхових виплат індивідуально кожним членом сім`ї та/або особами, які мають право на відповідні виплати, достатньо підтвердити наявність родинних зв`язків з померлим потерпілим.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 420/17371/22.

Щодо доводів апелянта про неподання позивачем доказів проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого, а також про те, що на момент смерті син позивача втратив статус дитини суд зазначає таке.

Як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 5.1 Розділу V Порядку № 11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються, зокрема, копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого).

Разом з тим, ні Законом № 1105-XIV, ні Порядком № 11 поняття родини/сім`ї не визначається.

Згідно зі статтею 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Позивач при зверненні надав довідку від 03.08.2020 № 860, видану сільським головою Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, з якої судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживав разом із сином ОСОБА_2 до дня його смерті та вели спільне господарство.

Отже, встановленими у справі обставинами підтверджується, що син позивача, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, до смерті проживав разом із своїм батьком однією сім`єю, вели спільне господарство до самої смерті. Водночас, саме факт спільного проживання позивача та його померлого сина є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач надав відповідачу заяву про призначення одноразової допомоги та відповідний пакет документів, передбачений частиною шостою статті 42 Закону № 1105-XIV та Порядком № 11, проте будь-яких рішень про страхову виплату у формі постанови на підставі заяви та доданих до неї документів відповідачем в порушення статті 44 Закону № 1105-ХІV та пункту 1.4 Порядку № 11 не приймалось. Натомість відповідач листом № 1300-5313-8/50328 від 29.03.2024 без належних на це підстав відмовив позивачу у виплаті спірної одноразової допомоги.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстації, що позивач має право на отримання від відповідача одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого відповідно до положень частини шостої статті 42 Закону № 1105-XIV, що вказує на протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу спірної допомоги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У розрізі вищенаведеного, враховуючи практику Верховного Суду, апеляційний суд дійшов до висновку, що відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю годувальника діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 380/7973/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар