Справа № 280/2549/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2549/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року (суддя Богатинський Б.В.) у справі №280/2549/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В :

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 26.02.2024 Головного управління ДПС у Запорізькій області.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено за наслідками проведення фактичної перевірки, в результаті якої контролюючим органом зроблено висновки про порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Неправомірність застосування штрафних санкцій пов`язувала з тим, що контролюючим органом призначено та проведено фактичну перевірку за відсутності для цього правових підстав; позивачем не допускалося порушень вимог Закону про РРО.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в спірному випадку контролюючим органом проведено перевірку без законних на те підстав. З цього приводу суд вказав на те, що відповідачем не було доведено наявність підстав, передбачених пп.80.2.2 ст.80 ПК України, для призначення та проведення фактичної перевірки, а в наказі про призначення перевірки такі підстави відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, ГУ ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для проведення перевірки. Скаржник вказує на те, що фактичну перевірку призначено та проведено на підставі наказу, в якому визначено юридичну підставу для проведення перевірки пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, а штрафні санкції застосовано за виявлені порушення, суть яких відображена в акті фактичної перевірки.

В додаткових поясненнях по справі ГУ ДПС у Львівській області зазначає про обгрунтованість апеляційної скарги з огляду на встановлені та підтверджені факти порушення позивачкою вимог законодавства про РРО.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка здійснює свою господарську діяльність з роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі статті 20, та підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України заступником начальника Головного управління ДПС у Львівській області прийнято наказ №119-ПП від 10.01.2024 про проведення фактичної перевірки фізичної особи - магазину ювелірних виробів Золотий Вік, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, за період діяльності відповідно до статті 102 ПК України, з 12 січня по дату закінчення перевірки.

Згідно наказу фахівцям Головного управління ДПС у Львівській області виписані направлення №201 та №202 від 12.01.2024 на проведення фактичної перевірки.

Копія наказу, направлення на перевірку та службові посвідчення вручались для ознайомлення під підпис директору магазину позивача ОСОБА_3

19.01.2024 складений акт №2330/13/01/РРО/ НОМЕР_1 фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , перевіркою встановлено:

- порушення проведення готівкових розрахунків, а саме невидача розрахункового документа на повну суму покупки товару в сумі 427,00 грн;

- до перевірки надано форму обліку товарних запасів та акти прийому-передачі товару на комісію в електронній формі кількістю 79 актів. Проте відповідно до форми обліку товарних запасів інформації про надходження товарів відображено 239 актів прийому-передачі товару. Отже 160 актів не надано до перевірки, чим порушено ведення обліку товарних запасів в загальній сумі1347051,83 грн, а саме: жовтень - 552713,18 грн, листопад - 345853,10 грн, грудень - 320942,40 грн, січень 2024 р. - 127543,15 грн.

На підставі акта фактичної перевірки від 19.01.2024 №2330/13/01/РРО/ НОМЕР_1 за порушення пункту 2 та пункту 12 статті 3 Закону № №265/95-ВР Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийняте податкове повідомлення-рішення від 26.02.2024 №9 про накладення штрафу у розмірі 1347478,83 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо підстав для проведення перевірки.

Як вбачається з наказу про призначення фактичної перевірки, відповідачем призначено фактичну перевірку на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Питання дотримання контролюючим органом процедури призначення фактичної перевірки в аспекті перевірки достатності відображення в наказі підстав для її проведення (абзац третій пункту 81.1 статті 81 ПК України) відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, були предметом дослідження Верховним Судом у справах №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024).

Так, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив таку правову позицію:

«…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України».

У спірному випадку, застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду, можливо стверджувати те, що в наказі від наказ №119-ПП від 10.01.2024 наявний допустимий обсяг інформації для визначення підстав для призначення фактичної перевірки, а саме наявне посилання на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає єдину підставу для призначення перевірки.

У свою чергу, у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд зробив також висновок про те, що при перевірці правомірності призначення фактичної перевірки підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.

За висновком Верховного Суду лише у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення.

У спірному випадку, досліджуючи фактичні підстави для проведення перевірки, судом першої інстанції встановлено, що обгрунтовуючи такі підстави контролюючий орган посилається на лист ДПС України від 05.01.2024 №301/7/99-00-07-04-02-07.

Дослідженням вказаного листа, на предмет наявності в ньому фактичних підстав для проведення перевірки позивачки, встановлено, що на адресу ДПС України надійшло звернення громадянина ОСОБА_4 від 06.11.2023 б/н щодо порушень порядку розрахунків, у т.ч. в окремих магазинах мережі ювелірних виробів під торговою маркою Золотий Вік.

З метою розгляду вказаного звернення, зазначену інформацію листом ДПС від 17.11.2023 №29128/7/99-00-07-04-02-07 надіслано на адресу Головних управлінь ДПС у областях а м.Києві для вжиття заходів і відповідного реагування у межах компетенції підрозділів податкового аудиту.

У вказаному Листі зазначено, що окрім інформації, зазначеної у зверненні гр. ОСОБА_5 , в ході проведення аналізу, при огляді Інтернет посилання виявлено нові можливі факти порушення у магазинах мережі ювелірних виробів під торговою маркою Золотий Вік порядку здійснення розрахункових операцій вже на території Волинської області, що може свідчити про системність порушень діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене, з метою виконання функцій визначених законом, протидії порушенням в частині проведення розрахунків та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДПС, вважають за необхідне:

провести комплекс заходів направлених на встановлення всіх господарських об`єктів мережі магазинів ювелірних виробів Золотий Вік, та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у таких господарських об`єктах;

детально проаналізувати надану ДПС інформацію та самостійно здійснити доперевірочний аналіз діяльності таких платників податків;

за наявності підстав, відповідно до вимог статті 80 Кодексу, організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів мережі ювелірних магазинів під торговою маркою Золотий Вік.

Отже, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, згідно наданого листа та інформації викладеної у ньому, факти порушення податкового законодавства чи можливі порушення податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відсутні.

Таким чином, застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду та враховуючи недоведеність відповідачем фактичних підстав для призначення перевірки, передбачених пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості правових підстав призначення фактичної перевірки. Тобто, у спірному випадку контролюючим органом не було дотримано вимог закону щодо визначених підстав для призначення фактичної перевірки, що, у свою чергу, свідчить про неправомірність проведення відповідачем такої перевірки.

Стосовно аргументів відповідачів про виявленні під час проведення фактичної перевірки порушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, в акті перевірки зазначено про порушення проведення готівкових розрахунків, а саме ненадання позивачкою відповідного розрахункового документу на повну суму покупки товару в сумі 427,0грн., чим порушено пункт 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Такі висновки, зроблені в акті перевірки, мотивовані представниками відповідачів в судовому засіданні тим, що за наслідками здійснення розрахункової операції позивачкою видано касовий чек (т.8 а.с.184), в якому відсутні реквізити обов`язкові для розрахункового документу, а саме відсутній реєстраційний номер ПРРО, відсутній час видання розрахункового документу.

Заперечуючи такі аргументи представників відповідача, представник позивачки стверджував про те, що під час здійснення розрахункової операції були видані як касовий так і фіскальний чек, в якому відображені усі необхідні реквізити, що має містити розрахунковий документ, зокрема, реєстраційний номер ПРРО, час видання розрахункового документу (т.8 а.с.198).

Дослідженням вказаних документів судом не встановлено розбіжностей стосовно найменування товару, знижки на нього та фактичної його вартості, яка була сплачена покупцем. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивачки про те, що за своєю формою та реквізитами, фіскальний чек відповідає вимогам, що пред`являється до розрахункових документів.

Досліджуючи питання щодо фактичної видачі фіскального чеку, окрім касового чеку, посадовим особам контролюючого органу під час здійснення перевірки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що а ні відповідачем не надано доказів його позиції про ненадання фіскального чеку за наслідками розрахункової операції, а ні позивачкою не надано доказів того, що такий фіскальний чек був виданий при здійсненні розрахункової операції.

При таких обставинах, враховуючи право платника подати заперечення на акт перевірки та обов`язок контролюючого органу розглянути та врахувати такі заперечення при прийнятті рішення, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що позивачкою до заперечень на акт перевірки був долучений зазначений фіскальний чек, але при прийнятті оскаржуваного у цій справі рішення контролюючим органом не було наведено мотивів того, чому такі докази не були прийняті до уваги при прийняті рішення.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем не було доведено самого факту порушення при проведенні готівкових розрахунків.

Щодо позиції відповідачів про порушення позивачкою вимог п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР.

Відповідно до п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Отже, обов`язок суб`єктів господарювання полягає у ведені в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійсненні продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому, вказаною нормою права визначено, що на момент перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

У спірному випадку позивачкою контролюючому органу надавалися документи щодо обліку товарних запасів, натомість, відповідачем зроблено висновок про те, що подані документи в повному обсязі не підтверджують облік та походження товарних запасів. Такі висновки контролюючим органом зроблено з огляду на те, що до перевірки надано форму обліку товарних запасів та акти прийому-передачі товару на комісію в електронній формі кількістю 79 актів. Проте відповідно до форми обліку товарних запасів інформації про надходження товарів відображено 239 актів прийому-передачі товару. Отже, за висновками контролюючого органу, 160 актів не надано до перевірки, чим порушено ведення обліку товарних запасів в загальній сумі 1347051,83 грн, а саме: жовтень - 552713,18 грн, листопад - 345853,10 грн, грудень - 320942,40 грн, січень 2024 р. - 127543,15 грн.

Зробивши такий висновок, контролюючий орган не врахував того, що обов`язок позивачки щодо надання документів обмежувався наданням документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу. У свою чергу, контролюючим органом не було визначено того, які товарні запаси знаходилися у місці продажу на момент перевірки. Акт перевірки такої інформації не містить. Відсутність такої інформації не дозволяє перевірити надані позивачкою до перевірки документи на предмет того, чи підтверджували вони облік та походження товарних запасів, які знаходилися у місці продажу саме на момент проведення перевірки.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність та необгрунтованість контролюючим органом порушення позивачкою вимог п.12 ч.3 Закону №265/95-ВР.

Таким чином, проаналізувавши підстави застосування до позивачки штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необгрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі №280/2549/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 29.10.2024

Повне судове рішення складено 30.10.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк