Справа № 186/830/24
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/830/24
Провадження по справі 2-а/305/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, який ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 було направлено за підсудністю до Рахівського районного суду Закарпатської області.

Позов мотивований тим, що командиром взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рибалкою Дмитром Валерійовичем неправомірно винесено відносно нього постанову про адміністративне правопорушення від 16.05.2024 серії БАД №502649 за ч. 4 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. В гр. 5 оскаржуваної постанови зазначено, що начебто позивач «…керував транспортним засобом не маючи при собі діючого полісу обов`язкового страхування… а також будучи особою, позбавленою права керування, чим порушив п. 2.1. а ПДР». Коли саме і яким документом позбавлено права керування в 2 постанові не вказано». При цьому, в постанові інспектор зробив висновок, що зазначеними діями позивач скоїв адміністративні правопорушення, передбачені: ч. 1 ст. 126 КУпАП - «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб …», яке передбачає накладення штрафу в розмірі 425 грн та ч. 4 ст. 126 КУпАП - «Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами», яке передбачає накладення штрафу в розмірі 20400 грн. З урахуванням ст. 36 КУпАП стягнення накладено у розмірі 20400 грн за більш серйозне із перерахованих - ч. 4 ст. 126 КУпАП. З урахуванням того, що штраф накладено саме за ч. 4 ст. 126 КУпАП, то спростуванню підлягають саме звинувачення у керуванні транспортним засобом «будучи особою, позбавленою права керування». Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки були відсутні жодні підстави відповідно до статті 35 Закону «Про національну поліцію» для пред`явлення ним документів на право керування, а отже, подальші вимоги та рішення інспекторів є такими, що не відповідають Закону; в його діях відсутній склад правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки інспектори підійшли до автомобіля, який не здійснював руху і, відповідно, не було факту керування, він не був обізнаним про існування жодного позбавлення права керування, не існує жодних доказів, які б свідчили про отримання ним чи ознайомлення його з постановами про позбавлення права керування, а тому відсутні вина та умисел у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Крім того, фабула адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не містить усіхістотних ознак складу правопорушення (відсутня назва, дата, номер документа, яким його позбавлено керування, строк дії позбавлення тощо); постанову винесено без проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення; фактично відбулося оголошення йому складеної постанови без проведення розгляду справи. Зазначає, що у день складення постанови вони приїхали з дружиною і шестирічною дитиною до супермаркету АТБ у м. Полтава. За кермом їхала дружина. У місті спрацював сигнал тривоги і вони вийшли. Дитина боялась та плакала, хотіла додому. Вони якраз перебували з дружиною біля автомобіля, який не здійснював руху. До автомобіля підійшли працівники поліції. Вони попросили документи на транспортний засіб. На запитання позивача повідомити причини пред`явлення документів, вони відповіли, що начебто перевірили автомобіль по номерних знаках в базі МТСБУ та виявили відсутність страхового поліса. Попри відсутність законних підстав пред`явлення документів, він все ж таки пред`явив документи на транспортний засіб. Після пред`явлення документів інспектор почав вводити якісь дані у свій планшет та повідомив, що відносно позивача у нього в базі є наявність рішення суду про позбавлення права керування. У відповідь він запитав «Яке позбавлення? До мене не надходило жодних рішень судів!». На це інспектор повідомив: «Не знаю, в мене так вказано в базі!» У відповідь він повторно наголосив: «Мені нічого не відомо про жодні позбавлення!». Інспектор сказав: «Нічого не знаю. Пише, що є позбавлення. Будемо оформляти постанову». Далі він відвів позивача до іншого інспектора, який вручив йому постанову про накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 4 ст. 126 КУпАП зі штрафом в розмірі 20400 грн. При цьому він не керував автомобілем, коли підійшли працівники поліції. На місці події інспектор не повідомляв його про розгляд адміністративної справи, не сповіщав про дату, про час розгляду, про особу, яка буде розглядати, не повідомляв до моменту вручення постанови про його права тощо. Його права були зачитані при врученні вже складеної постанови, тобто коли він вже не зміг би ними скористатись. Замість процедурного розгляду справи відбулося формальне вручення позивачу складеної без розгляду справи постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім цього, на місці події йому постанова не вручалась, інспектор сказав, що надішлють постанову поштою. 24.05.2024 за адресою його фактичного проживання листоноша принесла поштовий конверт зі штрих-кодом №684, в якому містилася оскаржувана постанова. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у його діях порушень вимог ПДР України, а відповідно відсутність у його діях ознак адміністративного правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення, просив скасувати постанову від 16.05.2024 серії БАД №502649 про накладення адміністративного стягнення, винесену командиром взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавськійобласті Департаменту патрульної поліції Рибалкою Дмитром Валерійовичем відносно ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 126 КУпАП і накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код за , Адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн. Водночас просить врахувати, що їхнє все майно залишилось на окупованій території в Луганську. Вони втратили житло та інше майно. На даний час вони з дружиною та 6-річною дитиною є тимчасово переміщеними особами і проживають в орендованій кімнаті в квартирі з двома іншими сім`ями. Вони ледь зводять кінці з кінцями, щоб прогодувати всю їхню сім`ю, тому таких коштів на сплату штрафу 20400 грн у них просто немає.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу розглядати за правилами статті 286 КАС України, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні та роз`яснено відповідачу про його право до початку судового засідання подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог, також роз`яснено наслідки неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин.

На адресу Рахівського районного суду 02.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, тому представник повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав. Позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 16.05.2024 року о 21 год 39 хв у м. Полтава по вул. Європейська, 86 А, керував транспортним засобом PEUGEOT 508, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі полісу обов?язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п.п. 2.1.г. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух». До відзиву додає принт скрін з відкритої бази даних МТСБУ щодо відсутності страхового поліса на транспортний засіб PEUGEOT 508, номерний знак НОМЕР_1 станом на 16.05.2024 року. Під час зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу PEUGEOT 508, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_1 , та подальшого спілкування було встановлено, що останній є особою, яка позбавлена права керування всіма видами транспортних засобів. За результатами перевірки даної особи було встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння) та позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Це рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 24.06.2023. На відеозаписі, що додається до постанови, зафіксовано о 22:07 год той факт, що позивач знає що відносно нього складався протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також про судове засідання. Тому твердження позивача про те, що він не знав про відповідне рішення не відповідає реальним обставинам справи. У позовній заяві гр. ОСОБА_1 зазначає, що він не знав про те, що відносно нього була прийнята постанова Московського районного суду м. Харкова, відповідно до якої він є особою позбавленою права керування усіма видами транспортних засобів, але ж Позивач був присутній під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 13.02.2023 року. Таким чином він знав, що відносно нього мають розглядати справу про вчинене ним адміністративне правопорушення та прийняти відповідне рішення по справі за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп?яніння. Крім того, його неодноразово викликали в судове засідання, проте, він жодного разу на нього не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомляв, клопотань не надходило. З огляду на те, що особи, які беруть участь у справі, зобов?язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов?язки, суд розцінив причину неявки особи, що притягується до адміністративної відповідальності, як неповажну та таку, що свідчить про свідоме затягування розгляду справи. Крім того, при належному добросовісному відношенні скаржник та його представники не були позбавлені можливості ознайомитись з рішенням суду першої інстанції після його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З приводу зупинки транспортного засобу вказує, що позивач зазначає, що його транспортний засіб було зупинено з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон). Однак з даним твердженням не погоджується, оскільки ОСОБА_1 рухаючись у м. Полтаві по вул. Європейській увімкнув лівий покажчик повороту, але при цьому продовжив рух прямо. Крім того, поліцейськими було перевірено транспортний засіб по відкритій базі МТСБУ, чи є наявний чинний страховий поліс на транспортний засіб PEUGEOT 508, номерний знак НОМЕР_1 . На момент зупинки (16.05.2024 року) він був відсутній взагалі. Саме з цієї підстави і був зупинений транспортний засіб позивача про що було повідомлено водія. Таким чином, жодних порушень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» інспектором патрульної поліції здійснено не було. Під час розгляду справи Позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись зі всіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу й жодних обмежень його прав, що передбачені ст. 268 КУпАП, не було, що підтверджено записом із бодікамери поліцейського. Під час винесення постанови ОСОБА_1 було роз`яснено у чому полягає вчинене ним правопорушення, його було ознайомлено зі змістом постанови та роз`яснено його права, але від отримання копії постанови він відмовився, що зафіксовано на боді камеру. Відповідачем надано належні та допустимі докази для доведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, позивач у позові не спростовує факту та не надає доказів про відсутність в його діях адміністративного правопорушення. Постанова щодо ОСОБА_1 винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду справи суд намагався дослідити диск, що був приєднаний до відзиву, але відтворити файли, які можливо й були на ньому, суду не вдалося, оскільки диск був пошкоджений (на ньому наявна тріщина).

У зв`язку з наведеним, суд 14.10.2024 постановив ухвалу, в якій запропонував відповідачу надати у п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали докази відеофіксації порушень ПДР ОСОБА_1 16.05.2024 о 21:39 год у АДРЕСА_1 , за наслідками якого було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №502649 від 16.05.2024. У випадку не можливості подати доказ, який витребовує суд, або не можливості подати такий доказ у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвала про витребування доказів була доставлена до електронного кабінету відповідача 15.10.2024 о 18:01:06 год, однак, станом на день розгляду справи - 31.10.2024 відповідні докази не були надані з невідомих суду причин.

Сторони в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали, від позивача ОСОБА_1 31.10.2024 надійшла заява про розгляд справи без його участі,неявка учасників провадження не є перешкодою для розгляду справи за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС - місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Суд встановив, що 16 травня 2024 року командир взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП капітан поліції Рибалка Дмитро Валерійович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 502649 відносно ОСОБА_1 . Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Спірна постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 502649 від 16.05.2024 винесена працівником патрульної поліції як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, та відповідно до ст. 222 КУпАП належать до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Відповідно до ст. 245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на такі обставини.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 503649 від 16.05.2024 року вбачається, що за результатами розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції встановлено, що ОСОБА_1 16.05.2024 року о 21 год 39 хв у м. Полтава, вул. Європейська, 86 А, керував транспортним засобом не маючи при собі діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, а також будучи особою позбавленою права керування ТЗ, тобто порушив п. 2.1. а ПДР» та ст. 1 ЗУ "Про дорожній рух", чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пункт 1.10 ПДР вказує, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій серед іншого повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

З урахуванням вищевикладених висновків суд констатує, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за відсутність у водія відповідних документів, а також за керування транспортним засобом водієм позбавленим тимчасово права керування транспортними засобами, може бути правомірним рішенням суб`єкта владних повноважень тоді і лише тоді, коли на підставі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів можна зробити категоричний висновок щодо того, що водій, керуючи певним транспортним засобом, здійснював рух транспортним засобом без цих документів чи без відповідного права.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що водієм транспортного засобу у день, коли на нього була складена оскаржувана постанова, була його дружина, а також зазначає те, що їхній автомобіль не рухався, а працівник поліції перевіряв документи у них під час того, коли вони зупинилися під час повітряної тривоги.

Зі змісту спірної постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД 502649 від 16.05.2024 вбачається, що до постанови додається відеозапис з нагрудної камери № 470231 та відеозапис із відеореєстратора (п. 7 постанови).

Як уже зазначалося DVD-R диск, який був доданий до відзиву Департаменту патрульної поліції, суд встановив, що цей доказ надісланий суду пошкодженим, таким чином, у суду є розумний сумнів щодо наявності вказаного відеозапису, який стосується обставин даної справи. У строк, що був встановлений для надання цього запису на належному носію, такий наданий суду не був, тобто суд позбавлений можливості встановити, при яких обставинах був зупинений автомобіль PEGEOUT 508 номерний знак НОМЕР_3 16.05.2024 о 21 год 39 хв, хто був водієм цього автомобіля, тобто чи мало місце зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням порушення вимог ПДР України, та переглянути фіксацію процедури провадження у справі про адміністративне правопорушення, винесення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення, проведення якої заперечується ОСОБА_1 повністю його пояснення до матеріалів у справі про адміністративне правопорушення не було додано, а за відсутності його пояснень перевірити сам процес накладення адміністративного стягнення на позивача суд можливості не має.

Водночас надані відповідачем докази щодо відсутності у базі МТСБУ чинного поліса внутрішнього страхування на ТЗ НОМЕР_3 станом на 16.05.2024, а також постанова судді Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік, з урахуванням твердження позивача ОСОБА_1 про те, що автомобілем у той день керувала його дружина, а не він, не дають суду зробити категоричний висновок щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак порушення ПДР України, а відповідно наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Навіть факт беззаперечного та безумовного визнання правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не виключає обов`язку збирання доказів, що передбачений ч. 2 ст. 251 КУпАП, які досліджуються під час розгляду справи, оскільки інакше повністю нівелюється вимога обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, що має для особи негативні наслідки в аспекті притягнення її до адміністративної відповідальності. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим. Тим більше за обставин даної справи, коли особа, яка притягається до відповідальності, висловила категоричне заперечення керування ним транспортним засобом, а отже й наявності в її діях ознак адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року - зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватись відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст. 251 Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Натомість візуальне спостереження працівника поліції за фактом правопорушення, про яке у своєму відзиві зазначав Департамент патрульної поліції, може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (постанова КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17). У межах даної справи візуальне спостереження працівника поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, а відтак і адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, не знайшло свого фіксування у встановленому законодавством порядку, зокрема, суду не надано повної та безперервної відео чи фотофіксації тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд встановив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався 16.05.2024 о 22:20 годині у м. Полтава по вулиці Європейська, 86 А, проте чи був повідомлений належним чином про розгляд справи ОСОБА_1 та чи був він присутній при розгляді справи, матеріали справи належних та достатніх доказів не містить.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов`язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, та в ухвалі про витребування доказів від 14.10.2024, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч. 3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобов`язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

Отже, в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, на основі цього суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням вищенаведених обставин та положень законодавства, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії БАД № 502649 від 16.05.2024 року не може вважатись достатньо обґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Позивач визначив відповідачем по справі Департамент патрульної поліції, який є належним відповідачем, оскільки відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачені ч. 1 та ч. 4 ст. 126 КУпАП. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про національну поліцію" систему Національної поліції складають центральний орган управління Національною поліцією та територіальні органи Національної поліції. Патрульна поліція функціонує у складі Національної поліції. Працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, але при цьому вони діють від імені органів Національної поліції, отже позов у даному випадку пред`явлено до належного відповідача, адже .працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається у ч. 2 ст. 245 КАС України. Однак системний аналіз положень ч. 2 ст. 245 КАС України та ч. 1 ст. 5 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

Водночас судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається ст. 286 КАС України.

Європейський Суд з прав людини дотримується у своїх рішеннях позиції, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позовів на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це своєю чергою свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України в адміністративного суду в межах даної категорії справ є повноваження щодо скасування спірної постанови разом із закриттям провадження по справі або надісланням справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) та зважаючи на те, що у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом факту вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 , водночас з врахуванням того, що наразі строк накладення адміністративного стягнення вже минув, а отже направлення справи на новий розгляд є недоцільним, тому провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП слід закрити.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає таке.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати по справі становлять 605 грн 60 коп та складаються з витрат на сплату судового збору і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД № 502649 від 16 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників провадження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканець АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Суддя: В.Е. Ємчук