Справа № 320/44938/23
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ № 320/44938/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) адміністративної справи

за позовом Тантер Холдінгс Лімітед

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики

та комунальних послуг

треті особи: 1) Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз";

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі";

3) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів АРМА;

4) Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство

"Чорноморнафтогаз"

5) Антимонопольний комітет України

про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2 частини 2 Постанови від 28.06.2023 №1131 та Постанови від 28.06.2023 №1132, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Тантер Холдінгс Лімітед з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі", Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів АРМА, Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", Антимонопольний комітет України, у якому просить:

- визнання протиправним та скасувати пункти 1, 2 частини 2 Постанови від 28.06.2023 №1131 та Постанови від 28.06.2023 №1132.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що НКРЕКП перевищила свої повноваження при наданні ліцензії ТОВ Газорозподільні мережі України, оскільки останнім недотримано вимоги на отримання ліцензії на провадження розподілу природного газу на ліцензійній території АТ ХАРКІВГАЗ. Крім того представник звертав увагу на те, що НКРЕКП відсутнє право видавати ліцензію із неповним пакетом документів, які надаються здобувачем ліцензії, а також відсутнє право надавати строк для подання таких документів вже після видачі ліцензії. Також представник зазначив, що НКРЕКП незаконно розпорядилася майном, яке належить на праві приватної власності АТ ХАРКІВГАЗ. Вказує, що є два Закони України, які регулюють питання щодо видачі, зупинення та анулювання ліцензій, які видає НКРЕКП - це Закон України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Закон України Про ліцензування видів господарської діяльності. Зупинення дії ліцензії може бути застосовано як санкцію до ліцензіатів відповідно до Закону України "Про санкції". Таким чином, перелік підстав для зупинення дії ліцензії є вичерпним. Інших підстав для зупинення ліцензії, інші Закони України, в тому числі і Закон України Про ринок природного газу - не передбачають права НКРЕКП зупиняти ліцензію суб`єкту господарювання з підстав передачі цілісного майнового комплексу іншому суб`єкту господарювання. Враховуючи зазначене позивача вважає, що відповідач не мав права приймати оскаржувані постанови і вони є протиправними.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що викладені в позові підстави є такими, що не ґрунтуються на вимогах матеріального права, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих пояснень та не надано жодних доказів, які свідчили б про те яким чином оскаржувані пункти 1, 2 частини 2 Постанови від 28.06.2023 №1131 та Постанови від 28.06.2023 №1132 порушує його законні права та інтереси.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

03.01.2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Разом з відзивом відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.

Крім того, 03.01.2024 року, відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі

11.01.2024 року позивачем подано до суду заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Також позивачем разом з запереченнями подано до суду додаткові пояснення.

12.01.2024 року від Антимонопольного комітету України до суду надійшли пояснення.

18.01.2024 року позивачем подана відповідь на відзив.

Також 18.01.2024 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив та заперечення щодо залучення доказів поданих позивачем.

26.01.2024 року відповідачем подано клопотання щодо необхідності залишення позовної заяви без руху.

29.01.2024 до суду від ТОВ "Газорозподільні мережі" надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи ухвали суду від 22.01.2024 у справі №320/44935/23, в якості доказу відсутності порушеного права позивача.

01.02.2024 року до суду від відповідача надійшли доповнення до клопотання щодо необхідності залишення позову без руху.

07.02.2024 року до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання третьої особи-2 та заперечення щодо клопотань відповідача про залишення позову без руху.

20.30.2024 року позивачем подано до суду додаткові пояснення по справі.

06.03.2024 року до суду від ТОВ "Газорозподільні мережі" надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

07.03.2024 року від ТОВ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" надійшли письмові пояснення.

19.03.2024 року до суду від АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" надійшли письмові пояснення.

25.03.2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення.

28.05.2024 року до суду від ТОВ "Газорозподільні мережі" надійшло клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

26.04.2024 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 відмовлено у задоволенні заяви відповідача та третьої особи-2 про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження. Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи-2 про закриття провадження у справі.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає таке.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем зазначено, що позивачем до суду не надано жодного доказу, які підтверджують його порушене право на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, окрім інших принципів адміністративного судочинства, закріплено принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд звертає увагу, що положення статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України не конкретизують вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем у довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході розгляду справи по суті.

Тобто, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає конкретної форми викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог щодо захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або іншій спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, за загальним правилом, встановленим процесуальним законом, у справі про оскарження акта індивідуальної дії позивач має в позовній заяві зазначити докази, що підтверджують викладені ним обставини, а не надати докази, зокрема, щодо порушеного права чи інтересу, за захистом якого він звернувся до суду.

На переконання суду питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частини першої статті 244 КАС України вирішується судом під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії призначення справи до судового розгляду законом не передбачена.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.09.2023 року у справі № 120/7317/21-а, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

Отже, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху залишається судом без розгляду, оскільки питання про наявність чи відсутність порушеного права або інтересу позивача вирішується при ухваленні рішення суду по суті спору.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Відповідно до вимог статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, судом встановлені відповідні обставини.

Позивач ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД є власником 661060 акцій, що складає 18,887428 % статутного капіталу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз. Розподіл природного газу - є основною діяльністю АТ Харківміськгаз, що приносила підприємству основний відсоток доходів.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» є Оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ) та діяло на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні та експлуатації АТ «Харківгаз», виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕКП).

Розподіл природного газу - є основною діяльністю АТ ХАРКІВГАЗ, що приносила підприємству основний відсоток доходів.

28.06.2023 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України прийнято постанову №1131 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року №1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» діяльності з розподілу природного газу».

Пунктом 2 означеної постанови визначено зобов`язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»:

1. до 01 вересня 2023 року надати НКРЕКП належним чином оформлені акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності з усіма суміжними суб`єктами ринку природного газу крім споживачів у межах території ліцензованої діяльності ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»;

2. до 31 грудня 2023 року забезпечити виконання зобов`язань, покладених на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» (), за результатами здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності АТ «ХАРКІВГАЗ» з розподілу природного газу за попередні роки та які будуть покладені за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності АТ «ХАРКІВГАЗ» за 2021 - 2023 роки, у частині:

прийняття на баланс ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» з балансу АТ «ХАРКІВГАЗ» вузлів обліку природного газу, у тому числі тих, що були встановлені (замінені);

виконання в повному обсязі заходів Плану розвитку газорозподільної системи на 2020 - 2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ХАРКІВГАЗ», затвердженого постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3088, Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства АТ «ХАРКІВГАЗ», затвердженого постановою НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2805, та передачі створених активів на баланс ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»;

виконання інших зобов`язань, покладених НКРЕКП на АТ «ХАРКІВГАЗ» за результатами заходів державного контролю ліцензованої діяльності АТ «ХАРКІВГАЗ».

Згідно додатку до даної постанови: територія, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» : ХАРКІВСЬКА ФІЛІЯ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»: Харківська область: Богодухівський район; Ізюмський район; Красноградський район; Куп`янський район; Лозівський район; Чугуївський район; Харківський район, у тому числі: місто Харків: (конфіденційна інформація).

Крім того 28.06.2023 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України прийнято постанову №1132 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ХАРКІВГАЗ»».

Так пунктом 1 означеної постанови визначено зупинити АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» () дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 809, у зв`язку з Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.11.2023 7 передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.».

Пункт 2 Постанови №1132 зобов`язано АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» до 31 грудня 2023 року передати грошові кошти та майно (рухоме та нерухоме), належне АТ «ХАРКІВГАЗ» на праві власності, для забезпечення виконання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» () невиконаних АТ «ХАРКІВГАЗ» зобов`язань за періоди провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу, визначених за результатами здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності АТ «ХАРКІВГАЗ» з розподілу природного газу за попередні роки та які будуть покладені за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності АТ «ХАРКІВГАЗ» у 2021 2023 роках, зокрема:

кошти, що підлягають коригуванню за результатами заходів державного контролю;

на баланс ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» вузли обліку природного газу, що є на балансі АТ «ХАРКІВГАЗ», у тому числі тих, що були встановлені (замінені).

Позивач вважає, що НКРЕКП перевищила свої повноваження при наданні ліцензії ТОВ Газорозподільні мережі України, незаконно призупинила ліцензію АТ ХАРКІВГАЗ та розпорядилася майном останнього, а тому звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

За правилами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 (далі - Закон № 514- VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Статтею 4 Закону № 514-VI передбачено, що акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

Акціонерне товариство не може мати єдиним учасником інше підприємницьке товариство, учасником якого є одна особа. Акціонерне товариство не може мати у своєму складі лише акціонерів - юридичних осіб, єдиним учасником яких є одна й та ж особа.

Будь-які обов`язки акціонерів, що суперечать закону, не можуть визначатися статутом або іншими документами товариства.

За змістом частини першої статті 20 Закону № 514-VI корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства посвідчує акція товариства.

Згідно зі статтею 25 Закону № 514-VI кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на:

1) участь в управлінні акціонерним товариством;

2) отримання дивідендів;

3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства;

4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

Акціонери - власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Приписами статті 29 Закону № 514-VI передбачені обов`язки акціонерів.

Так, акціонери зобов`язані:

дотримуватися статуту, інших внутрішніх документів акціонерного товариства;

виконувати рішення загальних зборів, інших органів товариства;

виконувати свої зобов`язання перед товариством, у тому числі пов`язані з майновою участю;

оплачувати акції у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені статутом акціонерного товариства;

не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства.

Акціонери можуть також мати інші обов`язки, встановлені цим та іншими законами.

Порядок виплати дивідендів передбачено статтею 30 Закону № 514-VI, за змістом якої дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів.

Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Як встановлено судом позивач - ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД є власником 991142 акцій, що складає 13,612860% статутного капіталу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ», що підтверджується інформаційною довідкою ПАТ «Національний депозитарій України».

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ» згідно витягу з Ліцензійного реєстру НКРЕКП, має ліцензії на розподіл природного газу.

Таким чином, оскаржувані пункти 1, 2 частини 2 Постанови від 28.06.2023 №1131 та Постанови від 28.06.2023 №1132 безпосередньо визначають обов`язки, впливають на права та законні інтереси АТ «ХАРКІВГАЗ» як суб`єкта господарювання у сфері, які регулюється зазначеними постановами.

Отже, даний позов подано акціонером, а не юридичною особою, права якої порушено. Доказів зворотного суду не надано.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (про це йдеться, зокрема, в рішенні від 20.05.1998 у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява Nє 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява Nє 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21.12.2017 у справі «Фельдман та банк «Слов?янський» проти України», заява Nє 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21.12.2017 у справі «Фельдман та банк «Слов?янський» проти України», заява Nє 42758/05).

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17 (провадження №12-77г19), від 15.10.2019 у справі №905/2559/17 (провадження Nє 12-264г18), від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 (провадження №12-90г19), від 07.04.2020 у справі №904/3657/18 (провадження №12-159г19), від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 (провадження №12-175гс19).

Суд зауважує, що за змістом статей 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

За такого правового регулювання та враховуючи, що позивач є лише акціонером Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ», незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень, яке стосується діяльності акціонерного товариства, може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки від імені товариства діє його виконавчий орган, а не учасники.

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 29.01.2024 у справі №826/17478/18.

Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права.

Національне законодавство України також наголошує на наявності в особи права на звернення за захистом свого особистого права. Зокрема, стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так само і частина перша статті 5 КАС України містить положення, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У справі, що розглядається позивач оскаржує пункти постанова НКРЕКП №1131 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року №1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» діяльності з розподілу природного газу», яким зобов`язано останнього прийняти з балансу АТ «ХАРКІВГАЗ» вузлів обліку природного газу, у тому числі тих, що були встановлені (замінені); виконати заходи Плану розвитку газорозподільної системи на 2020 - 2029 роки газорозподільного підприємства АТ «ХАРКІВГАЗ» та пункти постанови №1132 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «ХАРКІВГАЗ»».

За таких обставин, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне зазначити також і про сучасний підхід до використання теорії «проникнення за корпоративну завісу», який сформувався в ЄСПЛ починаючи з рішення 1995 року у справі and Others v. Greece.

Застосовуючи зазначений підхід, ЄСПЛ відтворив правову позицію Міжнародного суду ООН, що була висловлена ним у рішенні у справі Traction, Light and Power Company Limited від 05.02.1970.

У пункті 56 вказаного вище рішення відзначено, що незалежність юридичної особи не можна вважати абсолютною. У цьому контексті «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» визнається адекватним та справедливим у певних обставинах або для досягнення певної мети.

Ця теза була відображена, розвинена та конкретизована на рівні практики ЄСПЛ.

ЄСПЛ проводить різницю між скаргами, поданими акціонерами про заходи, що зачіпають їх права як акціонерів, та про дії, що зачіпають права компанії, у яких вони володіють акціями (Agrotexim and Others v. Greece, пункти 65-66; and Others v. Hungary [GC], пункт 122).

В одній групі справ самі акціонери можуть вважатися потерпілими в розумінні статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (Olczak v. Poland, пункти 57-62; and Others v. Hungary [GC], пункти 126-134, та цитовані в них посилання; Trade d.o.o. v. Croatia, пункти 44-47).

В іншій групі справ загальний принцип такий, що акціонери компаній не можуть розглядатися як потерпілі у розумінні Конвенції, щодо дій та заходів, що стосуються їхньої компанії. Однак при цьому ЄСПЛ у низці справ передбачає можливість для відступу від указаного в цьому пункті загального принципу.

Так, у пункті 66 рішення від 24.10.1995 у справі and Others v. Greece, № 14807/89) ЄСПЛ зазначив, що підходи «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» можуть застосуватись тільки у виняткових випадках, наприклад коли чітко встановлено, що компанія не мала можливості безпосередньо звернутись до інституцій Конвенції через органи управління юридичної особи або через ліквідаторів.

У рішенні від 26.10.2000 у справі . J. v. Luxembourg (№ 21156/93) суд встановив, що підприємство було ліквідовано, а подана до суду скарга стосувалася діяльності ліквідаторів. За цих обставин ЄСПЛ вважав, що компанія як юридична особа на той час не могла подати скаргу до Комісії.

У справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic) (№ 29010/95, рішення від 21.10.2003) заявником був банк (через свого колишнього голову-акціонера, який володів контрольним пакетом акцій), у якому Чеським Національним Банком було запроваджено тимчасову (примусову) адміністрацію через незадовільний фінансовий стан банку та його ліквідацію. Суть скарги заявника до ЄСПЛ полягала в тому, що банк був позбавлений доступу до суду, де банк хотів виступити з протестом проти запровадження тимчасової адміністрації.

У рішенні від 07.07.2020 у справі MM5 AD v. Bulgaria (№ 50357/99) ЄСПЛ вважав, що через конфлікт інтересів між компанією (банком) та її спеціальною адміністрацією і довіреними особами сам банк не міг подати справу до ЄСПЛ.

У пункті 26 рішення від 21.12.2017 у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» ЄСПЛ зазначив, що проникнення за «корпоративну завісу» або нехтування правосуб`єктністю компанії може буде виправданим лише за виключних обставин, зокрема якщо точно встановлено, що компанія не може звернутися до конвенційних установ через органи, утворені згідно з її статутом, або у випадку ліквідації - через її ліквідаторів.

У рішенні від 07.07.2020and Others v. Hungary (пункти 133 та 134) ЄСПЛ зазначив, що у справах Agrotexim and Others v. Greece та v. Poland встановлені загальні принципи того, що заходи, які направлені або націлені на права акціонерів, необхідно відрізняти від втручання в право компанії на мирне володіння майном. Дії, що зачіпають права акціонерів, відрізняються від заходів та процедур, що стосуються компанії, тим, що їх характер та імовірний ефект прямо та особисто зачіпає права акціонерів і виходить за межі простого втручання в інтереси компанії, порушуючи положення акціонерів у структурі управління компанії.

ЄСПЛ у вказаному рішенні також звертає увагу, що, для того аби акціонери компанії могли довести, що їх звернення з питань, які стосуються компанії, були виправдані винятковими обставинами (exceptional circumstances), такі акціонери повинні навести вагомі та переконливі причини, що доводять відсутність у самої компанії практичної та ефективної можливості звернутися до суду через органи, створені відповідно до її статуту.

За змістом рішенням ЄСПЛ у справі and Others v. Hungary, такими винятковими обставинами можуть бути, зокрема, запровадження відносно компанії зовнішнього нагляду або контролю у зв`язку з її фінансовими або іншими труднощами, або якщо особа, до завдання якої відносився захист інтересів компанії, не була здатна або не хотіла звертатися до суду, або якщо виникли розбіжності між акціонерами та тимчасовим керуючим (наприклад, відсторонення від посади керуючого та призначення тимчасового керуючого).

Таким чином, допускається проникнення за «корпоративну завісу» та звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства, але за виняткових обставин.

Екстраполюючи наведені висновки ЄСПЛ на національне законодавство, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц вказала, що такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).

Так у даній справі, судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається, що відносно АТ «ХАРКІВГАЗ» була відкрита ліквідаційна процедура та його було визнано банкрутом, а ліквідатор неналежним чином вчиняє дії на захист прав банкрута.

З огляду на вищезазначені норми матеріального права та дійсно встановлені обставини справи, на переконання суду оскаржувані у цій справі пункти постанов НКРЕКП можуть порушувати права та інтереси АТ «ХАРКІВГАЗ», а не корпоративні права позивача.

Ураховуючи відсутність порушення спірними пунктами постанов прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові, тому суд не надає оцінки законності спірним постановам, оскільки вона може надаватися лише у справі за позовом належного позивача.

Відповідна позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах та викладену у постанові від 29.01.2024 у справі №826/17478/18.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява N 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, врахувавши висновки Верховного Суду та виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

VІ. Судові витрати.

З огляду на результат вирішеного спору відповідно до вимог ст.ст.132-139 КАС України понесені позивачем судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви - відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Жук Р.В.