Справа № 500/6473/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення позову

Справа № 500/6473/24

31 жовтня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої суді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Квятковського Дмитра Васильовича, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є студентом першого курсу денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти державного бюджету Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут», термін закінчення навчання (бакалавр) 30.06.2027. У вересні ним направлено до відповідача заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, проте жодної відповіді станом на день подання позовної заяви позивачу не надано, як і не надходило відповіді на скерований адвокатський запит в інтересах позивача щодо розгляду його заяви. На переконання позивача такі обставини свідчать про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень з огляду на що він звернувся із даним позовом в суд.

Водночас, разом із позовною заявою представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку (в разі встановлення наявності у нього такого права), з огляду на що, на його переконання, виникає необхідність вжити заходів забезпечення позову у обраний стороною позивача спосіб, а саме: шляхом заборони вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. За своєю суттю заходи забезпечення позову - це втручання суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Із системного аналізу процесуальних норм, які регулюють інститут забезпечення позову слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2024 у справі №120/3127/24/

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Як слідує із змісту заяви про забезпечення позову, єдиною підставою для вжиття заходів забезпечення позову вказано те, що у разі призову на військову службу незворотньо зміниться його правовий статус, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку в разі встановлення наявності у нього такого права.

Втім, позивачем (його представником) не надано суду жодних доказів у підтвердження існування обставин вжиття відповідачем заходів, спрямованих на мобілізацію позивача, як і не надано доказів у підтвердження того, що позивача в подальшому буде призвано для проходження військової служби за мобілізацією, а доводи сторони позивача щодо настання негативних наслідків ґрунтуються на ймовірності їх настання у майбутньому, тобто є припущеннями.

Крім цього, суд звертає увагу позивача на те, що його позовні вимоги стосуються бездіяльності відповідача щодо нерозгляду його заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу третього пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Водночас, абзац сьомий вказаного пункту передбачає, що до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд зазначає, що сама «можливість» настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №826/13306/18.

В цьому контексті варто врахувати і те, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Суд враховує, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існування передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Однак, наведені заявником доводи й аргументи не є достатніми для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, а тому така заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 152, 154, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, шляхом заборони Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.