Справа № 460/8850/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2024 року м. Рівне №460/8850/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу з 27.11.2022 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та зобов`язати відповідача призначити з 27.11.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що вінн 06.12.2022 звернувся до Пенсійного фонду за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон 796-ХІІ), однак від відповідача отримав відмову, аргументовану тим, що первинними документами не підтверджено факту постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю. 03.04.2023 позивач знову звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, однак знову від відповідача отримав рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.04.2023, яку оскаржив в судовому порядку. Позивач також зазначає про те, що рішенням суду від 04.09.2023 у справі №460/11565/23 у задоволенні позову відмовлено повністю, однак Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року у справі №460/11565/23 позов задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку від 03.04.2023 року. За результатами повторного розгляду заяви, відповідач листом від 20.03.2024 повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.09.2023 про встановлення факту проживання не було взято відповідачем до уваги. З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, а тому просить суд позов задовольнити повністю.

05.09.2024 від відповідача надійшов відзив, де у своїх запереченнях проти позову відповідач вказує на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах ним було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. До такого періоду проживання (роботи) позивача відповідачем не зараховано період строкової військової служби з 26.04.1986 по 09.11.1987, оскільки відсутні документи про місце дислокації військової частини, в якій проходив військову службу позивач, а документів про місце проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, виданих органами місцевого самоврядування, не надано. Тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Також відповідач звертає увагу суду на те, що посилання позивача на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.02.2023, яким встановлено факт постійного проживання позивача в смт. Володимирець Володимирецького (Вараського) району Рівненської області 15.09.1988 по 06.08.1989 є безпідставним, оскільки вищевказане рішення не містить зобов`язань для Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зарахування зазначеного періоду до періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, а тому вказане рішення суду не є підставою для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку. З огляду на вказане відповідач у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

18.09.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де він на обґрунтування заперечень щодо відзиву вказує на те, що відповідач враховує лише період роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю і не враховує довідку органу місцевого самоврядування, а саме довідку Володимирецької селищної ради Рівненської області від 05.10.2021 №2529, згідно якої позивач зареєстрований у селищі Володимирець з 07.08.1989 по 03.06.2003 та з 15.08.2007 по даний час. Вказана довідка надавалася разом з усім пакетом документів при зверненні до відповідача, а також була досліджена судами у попередній справі. Вона видана належним органом місцевого самоврядування та передбачена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Щодо не врахування рішення Володимирецького районного суду Рівненської області про встановлення факту проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, то період, визначений в рішенні з 15.09.1988 року по 06.08.1989 року, співпадає з періодом роботи позивача в селищі Володимирець, який зараховано відповідачем згідно його рішення про відмову. Оскільки доводи відповідача, наведені у відзиві, не спростовують доводів, наведених у позовній заяві, представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 08.08.2024 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 09.08.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 14.08.2024 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов та витребував у відповідача докази у справі, а саме оригінали або засвідчені в установленому порядку копії: рішення про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі статтею 55 Закону №796-ХІІ за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.04.2023 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі 460/11565/23 та про прийняття якого позивача повідомлено листом від 20.03.2024 №2200-0304-8/27705.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 05.09.2024 до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову, заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції в порядку статті 195 КАС України, а також надав витребувані судом докази на виконання ухвали суду від 14.08.2024.

18.09.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача виклав свої заперечення на відзив відповідача.

Ухвалою від 30.10.2024 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Берестівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, є громадянином України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 02.03.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Позивач починаючи з 07.08.1989 по 12.06.1996, з 12.06.1996 по 03.06.2003, з 15.08.2007 по даний час проживає та зареєстрований в смт. Володимирець Вараського району Рівненської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, що підтверджується довідкою Володимирецької селищної ради №25-29 від 05.10.2021 та відповідною відміткою у паспорті позивача.

Після досягнення віку 55 років позивач 06.12.2022 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішенням від 09 грудня 2022 року №95 та позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки загальний період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю складає 3 роки 10 місяців 20 днів, а тому станом на 01.01.1993 не підтверджено проживання (робота) в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.02.2023 у цивільній справі №556/253/23, яке набрало законної сили 31.03.2023, встановлено факт проживання позивача в смт. Володимирець Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в період з 15.09.1988 по 06.08.1989.

03.04.2023 позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області і рішенням від 07 квітня 2023 року №95 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 не підтверджено проживання (робота) в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу з 27.11.2022 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі статті 55 Закону №796-ХІІ; зобов`язати відповідача призначити позивачу з 27.11.2022 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №460/11565/23 у задоволенні позовної заяви позивача відмовлено повністю.

З вказаним рішенням суду позивач не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року у справі №460/11565/23 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 скасовано, а позовні вимоги задоволено частково шляхом визнання протиправним і скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.04.2023 №95 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення відповідно до чинного законодавства.

19.03.2024 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуло заяву позивача від 03.04.2023 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року у справі №460/11565/23 та прийняло рішення №95, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки у позивача відсутній необхідний період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, через те, що документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 заявник працював у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 11 місяців (зараховано періоди роботи з 15.09.1988 по 06.08.1989, з 07.08.1989 по 26.06.1990, з 15.10.1990 по 15.03.1991, з 15.04.1991 по 01.01.1993), однак до періоду проживання не зараховано період строкової військової служби з 26.04.1986 по 09.11.1987, оскільки відсутні документи про місце дислокації військової частини, в якій проходив військову службу заявник. В рішенні відповідачем також зазначено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 1 місяць 15 днів, вік позивача складає 55 років 4 місяці 7 днів.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу з 27.11.2022 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання відповідача призначити позивачу з 27.11.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності зі статтею 55 Закону №796-ХІІ.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію. Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом № 796-XII).

Відповідно до статті 55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи з аналізу цієї норми, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку має особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на забрудненій території з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993, а саме: - на території зони гарантованого добровільного відселення протягом не менше 3 років; - на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом не менше 4 років.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у таких зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку:

- у зоні гарантованого добровільного відселення - на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 постанови правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями); посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII).

Позивач має посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3) серія НОМЕР_2 , виданого 02.03.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (стаття 11 Закону №796-XII). Отже, відповідне посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 3 засвідчує те, що позивач постійно проживав, на час видачі відповідного посвідчення, у зоні посиленого радіологічного контролю та станом 1 січня 1993 року прожив не менше чотирьох років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», смт. Володимирець Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

На підтвердження факту проживання та праці на території посиленого радіоекологічного контролю, позивач надав довідку Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області від 05.10.2021 №25-29 про те, що у період з 07.08.1989 по 03.06.2003 та з 15.08.2007 по даний час постійно проживав в смт Володимирець Вараського району Рівненської області, яке до 2015 року відносилося до 4 зони посиленого радіологічного контролю.

Крім цього, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.02.2023 у справі №556/253/23 встановлено факт, що має юридичне значення, про те, що позивач проживав в смт. Володимирець Рівненської області з 15.09.1988 по 06.08.1989.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки додаткове зменшення пенсійного віку застосовується виходячи з розрахунку 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, але не більше 5 років, то для обчислення кількості років, на які додатково позивач має право зменшити пенсійний вік, необхідно встановити час проживання, роботи позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями); посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII).

Тобто, Порядок №22-1, передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Вказані вище факти вже були предметом дослідження при розгляді в апеляційному порядку та встановлені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року у справі №460/11565/23. Зокрема, щодо підтвердження періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю довідкою органу місцевого самоврядування від 05.10.2021 №25-29, яку відповідачем при прийнятті рішення від 19.03.2024 про відмову в призначенні дострокової пенсії не враховано в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини 4 статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.04.2018 у справі №825/705/17, від 06.03.2019 у справі №813/4924/13-а, від 15.11.2019 у справі №826/198/16 та від 12.10.2020 у справі № 814/435/18.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 120/14574/21-а.

З огляду на вказане та враховуючи що дана справа стосується тих самих учасників процесу, тих же підстав відмови відповідача в призначенні дострокової пенсії, суд не вбачає за необхідне досліджувати ті обставини, які були предметом дослідження та встановлені судом під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Отже матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, як власника посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 повні роки проживання в такій зоні, але не більше 5 років.

Довідкою Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області від 05.10.2021 №25-29 підтверджується період проживання позивача в забрудненій зоні в період з 07.08.1989 по 03.06.2003 та з 15.08.2007, а також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.02.2023 у справі №556/253/23 встановлено факт, що має юридичне значення, про те, що позивач проживав в смт. Володимирець Рівненської області з 15.09.1988 по 06.08.1989. Відтак судом встановлено, що період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 4 роки 3 місяці 19 днів.

Разом з тим, загальний термін проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю (до 01.01.2015), який підтверджений довідкою органу місцевого самоврядування від 05.10.2021 №25-29 та рішенням Володимирецького районного суду від 28.02.2023 у справі №556/253/23, складає понад 20 років.

Щодо можливості зарахування періоду проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 01.01.1993, висловився Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21, де зазначив про те, що для правильного вирішення спору судам слід було встановити кількість років проживання позивачем в зоні посиленого радіоекологічного контролю в цілому.

Отже, враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю, суд погоджується з доводами позивача про наявність у нього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 5 років.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20.

Суд зауважує, що другою обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В силу приписів статті 26 Закону № 1058-IV, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку особи мають право за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абзац 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV).

Отже, для осіб, які набули право на зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, призначається пенсія за умови: 1) досягнення віку 60-5 = 55 років, 2) наявності страхового стажу 29-5 = 24 роки.

Суд встановив, що позивач досягнув віку 55 років у 2022 році, а тому на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2022 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 29 років, а з урахуванням зменшення на 5 років, страховий стаж повинен становити не менше 24 роки.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (03.04.2023) він досягнув 55 річного віку та має страховий стаж 32 роки 7 місяців 15 днів.

Отже, позивач досягнув віку, визначеного Законом №1058-IV з врахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні посиленого радіологічного контролю та має достатню кількість страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. А тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити з 27.11.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності зі статтею 55 Закону №796-XII.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повторно (після первинної відмови відповідача в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку оформленої рішенням від 09.12.2022 за результатом розгляду заяви позивача від 06.12.2022) подав заяву про призначення/перерахунок пенсії за місцем проживання до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області датовану 03.04.2023.

Подана заява відповідно до принципу екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким прийнято рішення від 07.04.2023 про відмову у призначенні дострокової пенсії саме на підставі заяви позивача від 03.04.2023.

Також, суд звертає увагу, що предметом дослідження під час розгляду адміністративної справи Рівненським окружним адміністративним судом та Восьмим апеляційним адміністративним судом було рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку від 07.04.2023 №95 за результатами розгляду заяви позивача від 03.04.2023.

Оскільки дана справа, яка розглядається судом, стосується винесеного відповідачем рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії від 19.03.2024 №95 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відтак предметом розгляду даної справи є саме рішення відповідача від 19.03.2024 №95 за результатами розгляду заяви позивача від 03.04.2024.

За таких обставин, позовна вимога позивача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з 27.11.2022 не підлягає задоволенню, оскільки не стосується оскарження первинного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку від 09.12.2022 №95 за результатами розгляду заяви позивача від 06.12.2022.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень, однак належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи для суду не надав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.03.2024 №95 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та відновити порушене право позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу з 03.04.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до вимог статті 55 Закону №796-XII.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Окрім того, відповідно до частини 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зокрема, позиція Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

Також, суд керується постановою Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15, в якій суд дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй актуальній практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Касаційного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12).

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд дійшов до висновку, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.03.2024 №95 про відмову у призначенні пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 03 квітня 2023 року.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною відмови відповідача та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.03.2024 №95 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03.04.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29013; ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК