Справа № 300/895/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/895/24 пров. № А/857/12260/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 300/895/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чуприною О.В. в м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 2), в якому просить:

1) визнати протиправним і скасувати рішення від 27.10.2023 № 93 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV);

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком з 23.10.2023 наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом до досягнення 16-річного віку з 26.02.1996 по 31.12.2003.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що надала пенсійному органу всі необхідні для призначення пенсії документи.

Відповідач 1 скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні таких відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 15.03.1993 серії НОМЕР_1 позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.05.2016 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб, дошлюбне прізвище останньої після державної реєстрації шлюбу змінено на Дячишин, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 04.05.2016 серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, дитиною, яка мала медичні показання для визнання інвалідом дитинства до досягнення 6-річного віку, що підтверджується:

- випискою з рішення лікарської консультаційної комісії від 30.10.2020 № 722, виданою Калуським некомерційним підприємством «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради»;

- довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2023 серії 12 ААГ № 224387, виданою Івано-Франківською спеціалізованою кардіологічною МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи;

- посвідченням від 10.08.2016 серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради.

23.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до Калуського сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV. До заяви позивач додала наступні документи: виписку з рішення лікарської консультаційної комісії від 30.10.2020 № 722,; диплом Кіровоградського кооперативного технікуму від 28.05.1993 серії З № 0036018; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; Акт обстеження, складений 07.03.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Монтаж» (надалі по тексту також - ТОВ «М-Монтаж», Товариство); паспорт громадянина України від 02.06.2000 серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження від 13.11.1973 серії НОМЕР_5 ; свідоцтво про народження від 15.03.1993серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про шлюб від 30.05.1992 серії НОМЕР_6 .

За принципом екстериторіальності заява позивача від 23.10.2023 розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Рішенням від 27.10.2023 № 93 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (15 років). Згідно зазначеного рішення загальний страховий стаж позивача становить 8 років 6 місяців 5 днів.

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на те, що позивач не надала пенсійному органу документи, які б підтверджували її право на призначення пенсії.

Апеляційний суд погоджується не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Крім цього, за приписами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ).

Згідно із вимогами пункту «ж» частини першої статті 3 Закону № 1788-ХІІ право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 1788-XII жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до правового регулювання, встановленого пунктом «є» частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

За приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637)).

За змістом абзаців 1-3 пункту 10 Порядку № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:

інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Аналіз наведених положень Порядку № 637 свідчить, що час догляду за дитиною з інвалідністю віком до 16 років встановлюється на підставі сукупності обставин, які повинні бути засвідчені разом, втім одними із документів, перелік яких визначений окремо в абзаці 2 та 3 пункту 10 Порядку № 637.

Апеляційний суд погоджується з тлумаченням вказаних правових норм, оскільки положення абзацу 1 пункту 10 Порядку № 637 не містять слів «можливо…», «можна встановлювати на…», «можна підтвердити на…», чи іншого словосполучення, яке б передбачало можливість встановлення часу догляду шляхом застосування одних із двох підстав за вибором особи, зокрема, документами, визначених в абзаці 2 чи в абзаці 3 пункту 10 Порядку № 637.

Разом з тим, позивач надала всі наявні в неї документи, які, на її погляд відповідають наведеним положенням пункту 10 Порядку № 637, зокрема Акт ТОВ «Монтаж» та документи про наявність у доньки позивача захворювання, яке підтверджувало в неї захворювання, що давало підстави для визнання її дитиною-інвалідом.

Згідно з пунктом 2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Відтак, із аналізу вищезазначеної норми слідує, що обов`язковими умовами для призначення дострокової пенсії за віком у спірному випадку є сукупність обставин: виховання жінкою особи з інвалідністю дитинства до досягнення шестирічного віку; досягнення жінкою 50 років; наявність у жінки не менше ніж 15 років страхового стажу.

Визнання дитини тяжко хворою, якій не встановлено інвалідність, засвідчується посвідченням одержувача допомоги, довідкою про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, виданою закладом охорони здоров`я, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 за № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132. У разі якщо дитина визнана тяжко хворою після досягнення шестирічного віку надається медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжку хворобу до досягнення нею шестирічного віку (абзац 2 пункту 2.18 Порядку № 22-1).

Орган, що призначає пенсію, в силу вимог абзацу 3 пункту 2.18 Порядку № 22-1 додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 50-річного віку 22.10.2023, про що свідчить паспорт громадянина України на її ім`я.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.03.1993 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 є дитиною, яка мала медичні показання для визнання інвалідом дитинства до досягнення 6-річного віку, що підтверджується випискою з рішення лікарської консультаційної комісії від 30.10.2020 № 722.

Зі змісту рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 27.10.2023 за № 93 слідує, що єдиною підставою відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є відсутність необхідного страхового стажу (15 років), оскільки загальний страховий стаж позивача згідно оскаржуваного рішення становить 8 років 6 місяців 5 днів.

До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період догляду за дитиною-інвалідом до досягнення 16-річного віку з 26.02.1996 по 31.12.2003., з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції не спростував того, що наданими позивачем документами підтверджується наявність у доньки позивача тяжкої хвороби до досягнення нею шестирічного віку.

У суду апеляційної інстанції також відсутні підстави для сумніву у наявності такого захворювання у ОСОБА_2 .

Відповідачі також не спростували даної обставини, відтак апеляційний суд вважає її доведеною належними та допустимими доказами.

Разом з тим, основною підставою, яку поклав в основу рішення про відмову в позові суд першої інстанції, стала відсутність Акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, який складається органами Пенсійного фонду України.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Отже, складення акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду є безпосереднім обов`язком органу Пенсійного фонду України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року в справі № 197/1013/16-а.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу необхідною умовою є наявність акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду, однак, виходячи з наведених вище аргументів, не погоджується з тим, що цей акт мав бути наданий саме позивачем разом з пакетом документів, доданих до заяви про призначення пенсії.

Як встановлено матеріалами справи, до заяви про призначення пенсії позивачем було подано виписку з рішення лікарської консультативної комісії про те, що донька мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та акт за місцем проживання про здійснення догляду за дитиною-інвалідом до 16 років.

Жодних зауважень до поданих документів орган ПФУ не повідомляв, про що свідчить відсутність у розписці-повідомленні переліку документів, які заявником необхідно додати для призначення пенсії.

Відсутні такі зауваження і в оскаржуваному рішенні відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії позивача.

В даному контексті слід зазначити, що акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії від 23.10.2023 долучено Акт ТОВ «М-Монтаж» від 07.03.2023 на підтвердження того, що позивач з 1993 року проживала за адресою АДРЕСА_1 та здійснювала догляд за дочкою ОСОБА_3 , 1993 року народження, до 16-річного віку (зворотній бік а.с. 12, а.с. 51).

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу, зокрема, щодо оформлення акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду ОСОБА_2 .

Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії з підстав непідтвердження наявності у неї достатнього стажу роботи, будь-яких додаткових документів від неї не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.

З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача період здійснення ним догляду за дитиною-інвалідом до досягнення 16-річного віку з 26.02.1996 по 31.12.2003.

Суд вважає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлена свого права на призначення пенсії лише через відсутність акту обстеження, який складається пенсійним органом, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача.

Зі свого боку, позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі можливі та наявні у неї документи.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини справи, на переконання суду, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є непропорційною заявленій легітимній меті, а тому її не можна вважати такою, що прийнята обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Разом з тим, враховуючи, що наявність Акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, складеного саме пенсійним органом, від складання якого відповідачі в даній справі безпідставно ухилилися, є обов`язковою умовою для призначення пенсії позивачу, апеляційний суд позбавлений можливості зобов`язати відповідачів призначити пенсію позивачу.

Відтак, належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання саме даного відповідача потворно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно встановив обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 132 КАС України).

Нормами частини сьомої статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи видно, що позивачем була заявлена така вимога у позовній заяві та апеляційній скарзі, до яких долучено квитанції про сплату судового збору від 24 січня 2024 року № 0.0..1 за подання позовної заяви та від 16 травня 2024 року № 9778-4032-8890-1261 за подання апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та приймається нове рішення, яким вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 300/895/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення від 27.10.2023 № 93 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2023 року про призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням висновків апеляційного суду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 43033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 1116а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) 2664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 64 коп. понесених судових витрат у виді судового збору, сплаченого у суді першої інстанції в розмірі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1453 (тисячу чотириста п`ятдесят три) гривня 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар