Справа № 380/2200/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 рокусправа № 380/2200/20
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу № 380/2200/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки)-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.10.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2019 № на суму 14693,69грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку. Але відповідач не урахував цього при проведенні перевірки. Позивач вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача про те, що він знизив суму доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок з врахуванням максимальної величини у розмірі 22% за 2017-2018, а також нарахування військового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду додаткові пояснення та докази, просила позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що позивач занизив дохід, оскільки вважає, що витрати фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування формуються при отриманні доходу, відтак така фізична особа-підприємець має право врахувати суму витрат, яка безпосередньо пов`язана з отриманням доходу.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення та докази просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 11.12.2023 Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по даній справі, касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року справі № 380/2200/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Гавдик З.В.

Судом встановлені наступні обставини:

Відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено Акт від 08.10.2019 №103/13-01-33-06/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення вимог:

п.16.1.2 п. 16.1. ст 16 пп.163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.164.1 ст.164, ст.167, ст.168,п177.2,п.177.4, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 275 5-VI (із змінами та доповненнями), в частині перекручування даних в декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 рр., що призвело до заниження суми чистого доходу за 2017-2018 рр. на загальну суму 504681,0 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 163213,76 грн., за 2018р. на суму 341467,24 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017-2018рр. на загальну суму 90842,58 грн. в тому числі за 2017 рік на суму 29378,48 гр., за 2018 рік на суму 61464,10 грн.;

пп.1.2., 1.З., 1.6 п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, п.п.16.1.2. піб.1 ст.16, вимог пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.1 ст.164,ст.. 167, ст.168, п. 177.2 , п. 177.10 ст. 177, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено військовий збір в сумі 7570,22 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 2 448,21 грн. та за 2018 рік на суму 5122,01 грн.;

вимог п.4 ч.І ст.4, п.4 ч.2 ст.6, абз..1 п.2,ч.1, п.2, п.Зст.7, п.5, п.11 ст.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок в сумі 111029,82 грн., в т.ч. 2017 рік в сумі 35907,03 грн., та 2018 рік в сумі 75122,79 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач виніс податкові повідомлення рішення:

№ від 30.10.2019 на суму 7570,22 грн та штрафні санкції на суму 1892,55 грн;

№ від 30.10.2019 на суму 90842,58 грн та штрафні санкції на суму 22710,65 грн;

Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.10.2019 на суму 14693,69 грн;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.01.2020 в сумі 111029,82 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам податкового законодавства.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних рішень з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

23.09.2020 Рішенням Львівського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову по даній справі відмовлено, з підстав, що придбаний позивачем товар, який позивач включив у витрати в періоді його придбання, він реалізував у наступному періоді, відтак формувати витрати від придбання цього товару він міг тільки у періоді його реалізації.

24.11.2020 Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено, з підстав що при розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.

11.12.2023 Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по даній справі, касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року справі № 380/2200/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Мотиви касаційного суду наступні:

« 19. Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо періоду за який позивач має право включати до складу Витрат суми сплачених коштів за товари (роботи/послуги), якщо реалізація таких товарів (робіт/послуг) відбулася у наступному періоді.

20. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, підставою до збільшення ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань та нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) слугував висновок контролюючого органу про порушення підприємцем вимог пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, що полягало у віднесенні до витрат у періоді, який перевірявся (2017-2018 роки), витрат на придбання товарів, які були реалізовані у наступних звітних періодах.

21. Оподаткування доходів, отриманих позивачем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, внормовано положеннями статті 177 ПК України.

22. Пунктом 177.2 цієї статті передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

23. За приписами пункту 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

24. У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

25. Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

26. Згідно з п. 177.10 статті 177 ПКУ фізичні особи підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

27. Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

28. Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за №1686/24218 (далі - Порядок №481), передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

29. Відповідно до пункту 6 означеного Порядку у графі 9 Книги обліку доходів і витрат зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської діяльності (графи 6, 7, 8).

30. При розрахунку чистого доходу фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.

31. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач у 2016 році отримав та продав товар. У 2017 році позивач здійснив оплату за цей товар у розмірі 163 213,76 грн. (поніс витрати). Отже, саме у 2017 році позивач зменшив свій загальний оподатковуваний дохід на цю суму. У 2018 році так саме, позивач здійснив оплату за проданий у попередніх роках товар у сумі 341 467,24 грн.

32. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що контролюючий орган не надав доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, відтак неправомірно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017- 2018 роки на загальну суму 90 842,58 грн, (за 2017 рік 29 378,48 грн., за 2018 рік 61 464,10 грн.).

33. Колегія суддів зазначає, що під час перевірки податковий орган досліджуючи первинні документи надані підприємством установив наявність кредиторської заборгованості у 2017 році 676944,80грн., у 2018 році 166216,43. При цьому сума витрат на придбання товару за 2017 рік становить 163213,76грн., за 2018 рік 341467,24грн. (указано позивачем).

34. Тобто, судами попередніх інстанцій не досліджена правильність розрахунку (як податковим органом так і позивачем) кредиторської заборгованості за 2017, 2018 роки та включення/невключення до неї сум витрачених на придбання товару.

35. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначаючи факт підтвердження придбання товару та його реалізації у 2017, 2018 роках послався на наявність накладних, платіжних документів без аналізу розміру платежів та їх відповідність розміру кредиторської заборгованості за 2017, 2018 роках. Не надано належну правову оцінку первинним документам, які підтверджують або спростовують розрахунки між сторонами, не перевірені розрахунки витрат відображені в акті перевірки, що є необхідним для встановлення обставин справи та правильного вирішення справи.

36. З огляду на викладене, колегія суддів уважає передчасними висновки судових інстанцій з наведених питань.

37. Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

38. Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

39. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

40. З урахуванням неповного з`ясування зазначених вище обставин у справі, що призвело до передчасних висновків, суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати їм правову оцінку.

41. Згідно з частиною першою статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та бути законним і обґрунтованим.

42. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що обставини справи досліджені не у повному обсязі, а тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться у матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

44. За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції».

Згідно із ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На новому розгляді представником позивача надано пояснення про те, що відповідачем при проведенні перевірки до складу витрат за 2017 рік враховано заборгованість на початок 2017 року в сумі 315307,14 грн, придбання товару на загальну суму 5956265,42 грн, залишок товару на 01.01.2017 на загальну суму 384828,26 грн при цьому інспектором не враховано залишок товару на 31.12.2017 на загальну суму 872427,38 грн, оскільки він не проданий та заборгованість (те що винні ФОП ОСОБА_1 ) на кінець 2017 року в сумі 290994,58 грн, оскільки кошти не поступили.

ФОП ОСОБА_1 задекларував за 2017 рік витрати в сумі 5656192,62 грн, а в ході перевірки підтверджено 5492978,86 грн. відповідно різниця між задекларованими сумами та даними перевірки на думку відповідача становить 163213,76 гривень. Відповідачем при проведенні перевірки встановлено, що різниця між задекларованими сумами та даними перевірки за 2018 рік становить 341467,24 гривень.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності встановлено, що сума витрат за період 2018року становить 5850680,74 грн.

При проведенні перевірки інспектором до складу витрат за 2018 рік враховано заборгованість на початок 2018 року в сумі 290994,58 грн, придбання товару на загальну сум- 6371109,73 грн, залишок товару на 01.01.2018 на загальну суму 872427,38 грн. при цьому інспектором не враховано залишок товару на 31.12.2018 на загальну суму 1384016,32 грн, оскільки він не проданий та заборгованість (те що винні ФОП ОСОБА_1 ) на кінець 2018 року в сумі 299634,63 грн, оскільки кошти не поступили.

ФОП ОСОБА_1 задекларував за 2018 рік витрати в сумі 6192147,98 грн, а в ході перевірки підтверджено 5850680,74 грн відповідно різниця між задекларованими сумами та даними перевірки становить 341467,24 гривень.

Отже на думку представника позивача, при проведенні перевірки і розрахунку витрат за 2017 рік відповідачем враховано дебіторську заборгованість (рахунок 361 - Субрахунок 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» призначений для обліку розрахунків з вітчизняними покупцями за реалізовану продукцію, товари, виконані роботи, надані послуги (у тому числі на виконання бартерних контрактів) та не враховано заборгованість позивача перед постачальниками за поставлений товар (кредиторська заборгованість). Наявність цієї заборгованості при проведенні перевірки встановлено, що вбачається з аркушу 9 Акту перевірки - кредиторська заборгованість станом на 01.01.2017 рік 676944 грн та 364879613 грн. (рах.631 та 632). Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у 2016 році було продано товар, оплата за який проведена ним у 2017 році на суму 163213,76 грн. В 2017 році позивач здійснив оплату за цей товар постачальникам (поніс витрати). Отже, саме у 2017 році позивач зменшив свій загальний оподатковуваний дохід на цю суму. Аналогічно, у 2018 році позивач здійснив оплату за проданий у попередніх роках товар у сумі 341467,24 грн. Факт придбання товару та його реалізації підтверджується накладними, а факт оплати платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

Під час розрахунку чистого доходу позивач на загальній системі оподаткування не враховує витрат, пов`язаних з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається в наступному році. Такі витрати будуть враховані під час обчислення чистого оподатковуваного доходу в тому звітному періоді, у якому вони були фактично понесені платником податку Дане роз`яснення надано ДФС із категорії 104.04 розділу «Запитання - відповіді з Бази знань» ЗІР (https://zir.tax.gov.ua/main/bz/view/?src=ques&id=38157).

Позивачем включено до складу витрат відповідних звітних періодів наступні витрати, які при проведені перевірки відповідачем не враховано.

Представником відповідача на новому розгляді надано наступні пояснення:

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 (розділ IV) Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- п.п. 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- п.п. 177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- п.п. 177.4.3, суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- п.п. 177.4.4, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Оскільки для визначення чистого оподатковуваного доходу, витрати фізичної особи - підприємця на загальній системі оподатковування формуються при отриманні доходу, то така фізична особа має право врахувати суму витрат, яка безпосередньо пов`язана з отриманням доходу.

ФОП ОСОБА_1 до складу документально підтверджених витрат включено вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017р.), реалізація якої не відбулася протягом 2017р. та кошти за реалізований товар не поступили на рахунок платника у даному періоді, що призвело до завищення суми витрат на загальну суму 163213,76 грн (без ПДВ), в результаті занижено суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 163213,76 грн, а саме: станом на 01.01.2017р. по даних обліку платника залишок товару ставить 384828,26 грн., без врахування ПДВ, відповідно до оборотно - сальдової відомості по рах. 361 Д-т заборгованість на початок 2017 року становила 315307,14 грн., без врахування ПДВ, також протягом 2017р. платником придбано товар на загальну суму 5956265,42 грн., без врахування ПДВ (згідно оборотно - сальдової відомості по рахунку 631 за виключенням інших доходів та послуг), Д-т заборгованість на кінець року складає 290994,58 грн., без врахування ПДВ, залишок товару на кінець року складає 872427,38 грн., без ПДВ, що з даних обліку платника сума витрат за 2017р., яка пов`язана із одержанням доходу та оплачена постачальникам становить 5492978,86 грн. За даними декларації платника задекларовано вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані протягом 2017р. в сумі 5656192,62 грн. Різниця між задекларованими сумами та даними перевірки становить 163213,76 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності встановлено, що сума витрат за період 2018р. визначена у розмірі 6121185,39 грн., в тому числі вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані визначена в розмірі 5850680,74 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату в розмірі 115705,0 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 152699,65 грн., амортизаційні відрахування в сумі 2100,0 грн.

За даними перевірки, ФОП ОСОБА_1 до складу документально підтверджених витрат включено вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018р.), реалізація якої не відбулася протягом 2018р. та кошти за реалізований товар не поступили на рахунок платника у даному періоді, що призвело до завищення суми витрат на загальну суму 341467,24 грн. (без ПДВ), в результаті занижено суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 341467,24 грн., а саме: станом на 01.01.2018р. по даних обліку платника залишок товару ставить 872427,38 грн., без врахування ПДВ, відповідно до оборотно - сальдової відомості по рах. 361 Д-т заборгованість на початок 2018 року становила 290994,58 грн., без врахування ПДВ, також протягом 2018р. платником придбано товар на загальну суму 6371109,72 грн., без врахування ПДВ (згідно оборотно - сальдової відомості по рахунку 631 за виключенням інших доходів та послуг), Д-т заборгованість на кінець року складає 299834,62 грн., без врахування ПДВ, залишок товару на кінець року складає 1384016,32 грн., без ПДВ, що з даних обліку платника сума витрат за 2018р., яка пов`язана із одержаням доходу та оплачена постачальникам становить 5850680,74 грн. За даними декларації платника задекларовано вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані протягом 2018р. в сумі 6192147,98 грн. Різниця між задекларованими сумами та даними перевірки становить 341467,24 грн.

Отже, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкової декларації за 2017-18 рр., відповідно до представлених первинних документів, встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово - господарською діяльністю платника податків в сумі 504681,0 грн., в тому числі за 2017 рік в розмірі 163213,76 грн., за 2018р. в розмірі 341467,24 грн., що призвело до перекручення даних в декларації про майновий стан і доходи за 2017- 18рр., чим порушено пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, ст.167, ст.168, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб з одержаного сукупного доходу від здійснення підприємницької діяльності встановлено: неведення обліку доходів та витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2018рр. перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу за 2017-2018рр. на загальну суму 504681,0 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 163213,76 грн., за 2018р. на суму 341467,24 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017-2018рр. на загальну суму 90842,58 грн. в тому числі за 2017 рік на суму 29378,48 грн., за 2018 рік на суму 61464,10 грн.

В порушення п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017-2018рр. на загальну суму загальну суму 90842,58 грн. в т.ч. за 2017 - 29378,48 грн., за 2018 - 61464,10 грн.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 р. № 1621-VII із 3 серпня 2014 року запроваджено військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Разом з тим п.1.2. п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, тобто, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Судом по суті спору враховуються заперечення відповідача з наступних підстав:

Проведеною перевіркою визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасність сплати (перерахування) до бюджету військового збору від провадження підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено, що різниця між задекларованими сумами та даними перевірки за 2017 рік становить 163213,76 гривень.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності встановлено, що сума витрат за період 2017 року становить 5492978,86 грн.

При проведенні перевірки інспектором до складу витрат за 2017 рік враховано заборгованість на початок 2017 року в сумі 315307,14 грн, придбання товару на загальну суму 5956265,42 грн, залишок товару на 01.01.2017 на загальну суму 384828,26 грн при цьому інспектором не враховано залишок товару на 31.12.2017 на загальну суму 872427,38 грн, оскільки він не проданий та заборгованість (те що винні ФО-П ОСОБА_1 ) на кінець 2017 року в сумі 290994,58 грн, оскільки кошти не поступили.

Позивач задекларував за 2017 рік витрати в сумі 5656192,62 грн, а в ході перевірки підтверджено 5492978,86 грн відповідно різниця між задекларованими сумами та даними перевірки становить 163213,76 гривень.

В ході проведення перевірки також встановлено, що різниця між задекларованими сумами та даними перевірки за 2018 рік становить 341467,24 гривень.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності встановлено, що сума витрат за період 2018 року становить 5850680,74 грн.

При проведенні перевірки інспектором до складу витрат за 2018 рік враховано заборгованість на початок 2018 року в сумі 290994,58 грн, придбання товару на загальну суму 6371109,73 грн, залишок товару на 01.01.2018 на загальну суму 872427,38 грн при цьому інспектором не враховано залишок товару на 31.12.2018 на загальну суму 1384016,32 грн, оскільки він не проданий та заборгованість (те що винні ФО-П ОСОБА_1 ) на кінець 2018 року в сумі 299634,63 грн., оскільки кошти не поступили.

Позивач задекларував за 2018 рік витрати в сумі 6192147,98 грн, а в ході перевірки підтверджено 5850680,74 грн відповідно різниця між задекларованими сумами та даними перевірки становить 341467,24 гривень.

Також перевіркою встановлено, що у позивача станом на 01.01.2017 заборгованість по розрахунках з контрагентами складає:

- дебіторська заборгованість 378368,57 грн рах. 361;

- кредиторська заборгованість 676944,80 грн рах. 631;

- дебіторська заборгованість 364879,13 грн (13068,00 EUR) рах 632.

Вказана заборгованість по розрахунках підтверджується поясненнями позивача від 25.03.2024 де зазначено: з покупцями (рах. 361) за 2016 рік 378368,57 грн; заборгованість перед постачальниками (рах. 631) на 31.12.2016 676944,80 грн, заборгованість іноземних постачальників (рах. 632) станом на 31.12. 2016 364879,13 грн.

Перевіркою встановлено, що у позивача станом на 31.12.2018 заборгованість по розрахунках з контрагентами складає:

- дебіторська заборгованість 359801,55 грн;

- кредиторська заборгованість 166216,43 грн;

- дебіторська заборгованість 0,0 рах. 632.

Вказана заборгованість по розрахунках підтверджується поясненнями позивача від 25.03.2024 де зазначено: розрахунки з покупцями (рах. 361) станом на 31.12.2018 - 359801,55 грн; заборгованість перед постачальниками (рах. 631) станом на 31.12.2018 - 166786,43 грн.

Кредиторська заборгованість - це заборгованість платника податку перед іншими суб`єктами господарювання за отриманні товари (роботи, послуги).

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Згідно із п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.

Отже, при розрахунку чистого доходу фізична особа-підприємець не враховує у складі витрат отриманих товарів, оплата за які відбувається у наступному звітному періоді.

Враховуючи вищезазначене, поки не сплачені кошти - немає і витрат.

Відповідачем до матеріалів справи було долучено наступні документи: оборотно- сальдова відомість по рахунку 361 за 2018 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 631 за 2018 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 361 за 2017 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 631 за 2017 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 201 за 2018 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 281 за 2018 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 201 за 2017 рік, оборотно- сальдова відомість по рахунку 281 за 2017 рік, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік, додаток Ф2 до податкової декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік, лист від 16.09.2019 №1299/10/13-01-33-06, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік, додаток Ф2 до податкової декларація про майновий стан і доходи за 2018 рк, службовий допис від 08.04.220 №318/33.6-08.

Відповідно, вказані документи, підтверджують завищення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з фінансово - господарською діяльністю платника податків в сумі 504681,0 грн.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб з одержаного сукупного доходу від здійснення підприємницької діяльності встановлено: неведення обліку доходів та витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2018рр. перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу за 2017-2018рр. на загальну суму 504681,0 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 163213,76 грн., за 2018р. на суму 341467,24 грн., в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності за 2017-2018рр. на загальну суму 90842,58 грн. в тому числі за 2017 рік на суму 29378,48 грн., за 2018 рік на суму 61464,10 грн.

Згідно із п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, ст.177 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017-2018рр. на загальну суму загальну суму 90842,58 грн. в тому числі за 2017 рік на суму 29378,48 грн, за 2018 рік на суму 61464,10 грн.

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік:

163213,76*18% = 29378,48 грн.

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік:

341467,24*18% = 61464,10 грн.

Проведеною перевіркою визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасність сплати (перерахування) до бюджету військового збору від провадження підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу у 2017 році в розмірі 163213,76 грн., за 2018 рік в сумі 341467,24 грн.

Вказане також призвело до не нарахування та несплати до бюджету військового збору на суму 7570,22 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 2448,21 грн, за 2018 рік в сумі 5122,01 грн чим порушено вимоги п.п.1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 п. 10 Pозділу XX, п.п. 163.1.1. п.163.1. ст. 163, п.п.164.1.3. п. 164.1. ст. 164, п. 177.2. ст. 177 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами і доповненнями).

Перевіркою правильності ведення обліку сум, на які нараховується єдиний внесок, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 2 п. 3 ст. 7, п. 5 п. 11 ст. 8, ст. 9 Закону № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 111029,82 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 35907,03 грн та за 2018 рік 75122,79 грн.

Перевіркою правильності ведення обліку сум, на які нараховується єдиний внесок, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 2 п. 3 ст. 7, п. 5 п. 11 ст. 8, ст. 9 Закону № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 111029,82 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 35907,03 грн. та за 2018 рік 75122,79 грн.

Вказані обставини повністю підтвердила допитана у якості свідка ОСОБА_2 головний державний інспектор ГУ ДПС у Львівській області, яка здійснювала вищезгадану перевірку позивач.

Вказані обставини позивач не спростував жодними належними та допустимими доказами, оскільки неведення позивачем обліку доходів та витрат, жодним чином не підтверджує позицію позивача та не спростовує висновки відповідача.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 23.10.2024 року.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович