Справа № 460/5767/24
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 460/5767/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд 03 липня 2024 року з Рівненського окружного адміністративного суду за підсудністю згідно ухвали суду від 04 червня 2024 року надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області посадова особа-капрал поліції ОСОБА_2 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2024 року прийнято даний адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2024 року проведено заміну неналежного відповідача поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області капрала поліції ОСОБА_2 на належного відповідача Департамент патрульної поліції у даній адміністративній справі.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та скасувати постанову капрала поліції ОСОБА_2 , поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області серії ЕНА №2229160 від 24 травня 2024 року, якою його, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області на його, ОСОБА_1 , користь судові витрати в сумі 605,60 грн.

В судовому засіданні представник відповідача Департаменту патрульної поліції заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2229160 від 24 травня 2024 року винесеної поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області капралом поліції Юхимець О.В., 24 травня 2024 року 23:16:03 (м.Рівне, вул.Кулика і Гудачека (Макарова) 23) водій керував ТЗ марки DAEWOO LANOS 75596ІВ, що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газобалонне обладнання |чим порушив п.31.3.а.ПДР Експлуатація ТЗ у разі їх вигот./переобл. з поруш.вимог стандар., правил і норм. Стаття, частина статті КУпАП: ст.121 ч.1. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: штраф 340 грн.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач, даючи пояснення суду, зокрема, не заперечив той факт, що в багажнику транспортного засобу дійсно лежав газовий балон. Поліцейський зробив декілька фото газового балону та редуктора, та на підставі цього зробив припущення про наявність встановленого та не зареєстрованого ГБО і помилково дійшов висновку про переобладнання транспортного засобу. На його заперечення та пояснення, що ГБО в нього не установлене і тому він його ніяким чином не може зареєструвати, і немає необхідності. Стверджує, що возити газовий балон в ніші багажника не заборонено і при цьому, він планує з часом, можливо, підключити ГБО. Поліцейським не було викликано експерта, не складено Акту відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання, не було зібрано фото усіх елементів ГТІ, які забезпечують роботу транспортного засобу на газовому обладнанні. Тому, оскільки поліцейським не було складено акт перевірки технічного стану і технічна експертиза із залученням вузькокваліфікаційних спеціалістів, які б могли підтвердити або спростувати наявність або відсутність установленого і працюючого ГТО на автомобілі, вважає оскаржувану постанову незаконною та просить суд скасувати її, а провадження по справі закрити.

Частина 1 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за позовом. Справа «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року серія А, №18, сс17-18, пп.35-36.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що «контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль)».

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.п. 31.3 «а» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про дорожній рух» не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Пункт 5.2 ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби передбачає наступне. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання визначає, що не дозволено вносити зміни у конструкцію КТЗ, а також застосовувати додаткове обладнання та експлуатаційні матеріали та рідини без узгодження таких дій за встановленим законодавством порядком.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах (ч.4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух»).

З оглянутих наданих представником відповідача відеоматеріалів було встановлено, що зафіксовані на відео обставини події, які мали місце 24 травня 2024 року за участю позивача ОСОБА_1 повністю підтверджують викладені в оскаржуваній позивачем постанові обставини, зокрема на даному відео зафіксовано порушення, яке інкримінується відповідачу та фактично ним не заперечується, а саме: при спілкуванні з поліцейським, позивач не заперечував, що газобалонне обладнання дійсно встановлене, а на питання поліцейського про його реєстрацію, позивач відповів, що він нещодавно придбав даний транспортний засіб, тому йому не відомо чому в реєстраційній картці даного т.з. відсутні відомості щодо встановлення газобалонного обладнання (від 02 хв. 22 сек. по 02 хв. 25 сек. відеозапису clip-0, технічний засіб: 472913).

З долученого представником відповідача та дослідженого в судовому засіданні фотодоказу із службового планшету патрульного поліцейського (photo_2024-05-24 (1)) підтверджується наявність встановлення газобалонного обладнання та чітко вбачається, що газовий балон не просто лежить у багажному відділені, а знаходиться в імпровізованій ніші, замість запасного колеса.

Крім того, на підтвердження встановлення газобалонного обладнання у транспортному засобі марки DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , представником відповідача до поданого відзиву було долучено та відповідно, досліджено в судовому засіданні, фотодокази із службового планшету патрульного поліцейського, а саме photo_2024-05-24 (2) (редуктор), photo_2024-05-24 (3) (клапани під`єднання газового обладнання).

Однак, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відомості про переобладнання та встановлення газобалонного обладнання на автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , відсутні.

Вказаних обставин, а саме викладеного на вищезазначених відеоматеріалах обставин, які були долучені представником відповідача в судовому засіданні позивач належними та допустимими доказами не спростував.

Доводи та аргументи в позовній заяві та надані пояснення в судовому засіданні позивачем не спростовують факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У даному випадку суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід звернути увагу, на те, що хоча КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Тому, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин.

Крім того, статтею 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Судом встановлено, що позивачу були роз`яснені положення ст.268 КУпАП щодо прав та обов`язків та ст.63 Конституції України, а саме взято до уваги його пояснення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити відхилення інших доказів. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою правопорушення вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що інспектором було детально з`ясовано всі обставини справи, належним чином було роз`яснено позивачу його процесуальні права, якими позивач скористався, встановлено факт порушення позивачем ПДР, що відображено на оглянутому відеодиску та не спростовано самим позивачем, тому суд вважає, що відповідач інспектор довів правомірність свого рішення, тому з цих підстав у задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, тому не підлягає до задоволення і позовна вимоги в частині стягнення понесених судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду. Копія

апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1

Відповідач: Департамент патрульної поліції, м.Київ, вул.Ф.Ернста, 3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов