Справа № 205/14044/23
Суддя: Ярощук О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/932/48/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Ярощук О.В.,

за участі секретаря Кирилішиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна

до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6359021 від 02.01.2023 -

у с т а н о в и в:

Суть справи

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Оверченко О. А. звернулася до суду із позовною заявою у якій просила:

- поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6359021 від 02.01.2023

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6359021 від 02.01.2023, провадження по справі закрити

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

Свою позовну заяву мотивувала тим, що 02.01.2023 року поліцейським батальйону 1 роти 4 УПП в Дніпропетровській області винесено постанову серії ЕАР №6359021, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 3400 грн.

За змістом постанови 02.01.2023 о 16 год 12 хв у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом який перебував у розшуку, не маючи при собі посвідчення водія, чим порушила п.п.2.1 ПДР.

Вважає постанову незаконною, оскільки зміст постанови суперечить дійсним обставинам справи, оскільки 02.01.2023 о 15 год 24 хв ОСОБА_1 була затримана за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України в рамках кримінального провадження №0000007 від 02.01.2023.

Адвокат просила поновити строк оскарження з тих підстав, що ОСОБА_1 після затримання 02.01.2023, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала під цілодобовим домашнім арештом, а потім знаходилася у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР.

13 грудня 2023 року адвокату Оверченко О.А. видано доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у т.ч. щодо оскарження постанови ЕАР №6359021 від 02.01.2023.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 12.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с 30).

Ухвалою суду 06.02.2024 позовну заяву залишено без руху (а.с.32).

Ухвалою суду 19.02.2024 відкрито провадження по справі (а.с.40).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.08.2024 головуючою суддею визначено Ярощук О.В. (а.с 46).

Ухвалою судді 26.08.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та повторно дано відповідачу строк надати відзив, позивачу відповідь на відзив (а.с. 47).

У судове засідання учасники не з`явилися.

Відповідач 22.03.2024 подав заяву надіслати йому копію позовної заяви, перенести дату судового розгляду, а також розглядати справу за їх відсутності (а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Позиція відповідача

Позивач відзив на позовну заяву не подав.

Був належним чином повідомлений про розгляд справи 07.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції 28.08.2024 .

Судом встановлено

02.01.2023 року поліцейським батальйону 1 роти 4 УПП в Дніпропетровській області винесено постанову серії ЕАР №6359021 стосовно ОСОБА_1 якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 3400 грн. За змістом постанови 02.01.2023 о 16 год 12 хв у м. Новомосковськ по вул. Павлова 3/5, ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом який перебував у розшуку, не маючи при собі посвідчення водія, чим порушила п.п.2.1 ПДР ( а.с.4).

Окрім того встановлено, що 02.01.2023 року старшим слідчим слідчого відділення №3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області о 18 год 50 хв складено протокол про затримання ОСОБА_1 о 15 год 24 хв за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 92 б за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (а.с 5).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 04.01.2023 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У той же час, слідчим суддею також встановлено, що 02.01.23 близько 14 год 36 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CITROEN C-ELYSEE д.з. НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, була заблокована співробітниками поліції біля території Храму Різдва Пресвятої Богородиці, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 92б.

Отже, достовірно вбачається, що ОСОБА_1 02 січня 2023 року із 13 год 52 хв перебувала у полі зору органів поліції у місті Дніпро: о 14 год 36 хв, перебуваючи за кермом транспортного засобу була заблокована співробітниками поліції і вже о 15 год 24 хв була затримана у порядку ч. 4 ст. 208 КК України, що виключає фізичну присутність ОСОБА_1 під час винесення постанови про вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі о 16 год 12 хв у м. Новомосковську по вул. Павлова 3/5.

Окрім того, згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №116 від 27.02.2023 ОСОБА_1 , у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, що позбавляло її можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними (а.с.15, 16).

Релевантне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ч. 1ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 6 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП настає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведених правових норм, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, зокрема, за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Статтями 17, 20 КУпАП передбачено, що особа, яка була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що Суд та національні суди відповідної країни при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15 лютого 2013 року).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку відповідача) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії відповідача. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Висновки суду

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Зокрема, суб`єктом адміністративного правопорушення є фізична особа, яка досягла 16 років та має правосуб`єктність, що включає: правоздатність (здатність / можливість особи мати суб`єктивні юридичні права і виконувати обов`язки), дієздатність (здатність особи самостійно, своїми усвідомленими діями здійснювати суб`єктивні юридичні права, обов`язки та нести відповідальність) та деліктоздатність (здатність нести юридичну відповідальність). Також, обов`язковою ознакою суб`єкта адміністративного правопорушення є осудність, тобто здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Відсутність самої події адміністративного правопорушення - це діяльність особи, яка не є такою, що могла б розцінюватися як правопорушення.

Отже, вирішуючи цей адміністративний спір суд має з`ясувати чи наявний у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст. 146 КУпАП та чи мала місце подія його вчинення.

Суд оцінивши усі докази у своїй достатності та сукупності дійшов висновку, що постанова серії ЕАР №6359021 від 02.01.2023 року, винесена поліцейським батальйону 1 роти 4 УПП в Дніпропетровській області, стосовно ОСОБА_1 якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 3400 грн. не відповідає фактичним обставинам, а саме часу та місцю скоєння адміністративного правопорушення, що є елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що постанову про вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого не автоматичному режимі серії ЕАР №6359021 винесено без присутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, так як у час її винесення ОСОБА_1 перебувала у місті Дніпро, а не у місті Новомосковськ. Зазначений факт також знайшов своє підтвердження в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2023. Указану ухвалу суд оцінює як преюдиціальну та приймає із беззаперечними обставинами, що були встановленні іншим судом в іншій справі стосовно одних і тих же осіб.

Відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, не надано до суду жодних доказів : ані відео чи фотофайли, ані показання свідків тощо, що підтверджували б зворотне.

Окрім того, згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №116 від 27.02.2023 ОСОБА_1 , у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, що позбавляло її можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Зважаючи на те, що у ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо поновлення строків звернення до суду

Адвокат просила поновити строк оскарження з тих підстав, що ОСОБА_1 після затримання 02.01.2023, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала під цілодобовим домашнім арештом, а потім знаходилася у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР.

13 грудня 2023 року адвокату Оверченко О.А. видано доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у т.ч. щодо оскарження постанови ЕАР №6359021 від 02.01.2023.

До суду позовну заяву подано 18.12.2023, що підтверджується штампом поштового відділення.

Суд вважає, що доводи позивача належно обґрунтовані у частині неможливості своєчасного звернення до суду. Позивач ніяким чином не заперечував щодо поновлення позивачу строку для звернення до суду.

До того ж судом встановлено, що ОСОБА_1 не отримувала постанову безпосередньо після її винесення, що відповідачем також не спростовано.

У сукупності усіх обставин, суд вважає за можливим поновити позивачу строк для звернення до суду з метою захисту своїх прав.

Судовий збір

Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, сплачений Позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст.2, 72, 76, 77, 205, 229, 241 - 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Поновити ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Оверченко О.А. строк звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Оверченко О.А. задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6359021 від 02.01.2023, провадження по справі-закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_2 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярощук