Справа № 240/22438/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/22438/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 16.01.2023 про виведення майора ОСОБА_1 в розпорядження;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити майора його на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку йому грошове забезпечення у повному обсязі за період з 01.01.2023 до дня прийняття судом рішення у цій справі, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій тощо), що були встановлені позивачу за посадою з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що протягом 2022 року приймав участь у бойових діях, захищаючи Батьківщину від повномасштабної збройної агресії з боку російської федерації. У зв`язку із отриманим пораненням, проходив лікування у стаціонарі, проте згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 №6 його було визнано таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення. Також наказом командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 16.01.2023 його було зараховано в розпорядження командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України у зв`язку з тривалим лікуванням. Вважаючи, що переведення відбулось з порушенням Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 22.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Крім того, даною ухвалою залучено до участі у справі військову частину НОМЕР_2 та Міністерство оборони України, як третіх осіб.

Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази, зокрема пояснення щодо обставин винесення наказу №17 від 16.01.2023 в частині зарахування майора ОСОБА_1 в розпорядження командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України; наказ командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №6 від 16.01.2023, який був підставою для винесення спірного наказу.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року судом повторно зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати витребувані докази.

07 жовтня 2024 року від представника військової частини НОМЕР_2 надійшли пояснення щодо позовних вимог. До пояснень також долучено витяг з наказу командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №6 від 16.01.2023.

Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 КАС України та встановлений ухвалою суду від 22.11.2023 відзив на адміністративний позов не надіслав.

Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідачем клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву подано не було.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від третьої особи Міністерства оборони України письмові пояснення не надходили.

Частиною 4 статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У період із 01.01.2024 по 05.01.2024, із 25.03.2024 по 29.03.2024, із 07.06.2024 по 11.07.2024, із 02.09.2024 по 16.09.2024 та 07.10.2024 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у березні 2022 року призваний до лав Збройних Сил України згідно Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №93 від 28.05.2022 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 16.01.2023 майора ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України у зв`язку з тривалим лікуванням.

Не погоджуючись із даним наказом та діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку із військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.1-2 ст.1 Закону №2232-ХІІ встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування) посади яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями ч.1-3 ст.2 Закону №2232-ХІІ.

За приписами пункту 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ установлено, що передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абз.1 та2 п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із п.п.1 п.81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Приписами п.116 Положення № 1153/2008 передбачено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_3 ;

3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів;

6) повернення військовослужбовців, які були направлені за кордон для проходження військової служби або навчання, - у разі неможливості призначення на посаду;

7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу;

8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;

9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;

10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;

11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;

11-1) офіцери запасу, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, - до призначення на посади;

11-2) припинення повноважень Міністра оборони України, на посаду патронатної служби якого був призначений військовослужбовець, - у разі неможливості призначення на посаду;

11-3) перебування з близькими особами у прямому підпорядкуванні, якщо протягом місяця з моменту виникнення таких обставин неможливо призначити на посаду, що виключає пряме підпорядкування;

12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;

12-1) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;

13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;

14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;

15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

16) перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками) - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В той же час, спірним в межах розгляду даного позову є питання правомірності винесення командиром військової частини НОМЕР_1 наказу №17 від 16.01.2023, відповідно до якого позивача зараховано в розпорядження командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України у зв`язку з тривалим лікуванням.

Так, з матеріалів справи слідує, що 18.07.2022 ОСОБА_1 отримав вибухову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 204/р. від 02.11.2022.

Зі змісту свідоцтва про хворобу № 465-п, вбачається, що позивач перебував на обстеженні і лікуванні:

- із 21.07.2022 по 21.07.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві "Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги" м.Черкаси;

- із 22.07.2022 по 29.07.2022 у військовій частині НОМЕР_4 ;

- із 01.08.2022 по 20.08.2022 та із 22.08.2022 по 10.09.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві "Обласний медичний центр вертебрології і реабілітації" Житомирської обласної ради;

- із 14.09.2022 по 28.09.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради;

- із 29.09.2022 по 30.09.2022 у Комунальному підприємстві "Лікарня № 1" Житомирської міської ради;

- із 08.11.2022 по 24.11.2022 та із 03.01.2023 по 13.01.2023 у Комунальному підприємстві "Лікарня № 2 ім.В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради;

- із 14.12.2022 по 02.01.2023 та із 15.01.2023 по 06.02.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради;

- із 07.02.2023 по 10.03.2023 у Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь".

Також судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 року №126 ОСОБА_1 прибув з лікування у КНП "Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф.Гербачевського" Житомирської обласної ради та з 01 жовтня 2022 року йому було надано відпустку за станом здоров`я на 30 діб на підставі довідки військово-лікарської комісії від 30 вересня 2022 року.

01.03.2023 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ "ГВКГ" був проведений медичний огляд ОСОБА_1 з метою встановлення ступеня придатності до військової служби.

Згідно постанови госпітальної військової-лікарської комісії психоневрологічного профілю НВМКЦ "ГВКГ" від 01.03.2023 №465-п, затвердженої ЦВЛК Збройних Сил України 10.03.2023, ОСОБА_1 , на підставі статті НОМЕР_5 графи IIІ Розкладу хвороб, було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач у період з 21.07.2022 по 10.03.2023 з незначними перервами перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, що сторонами не заперечується.

При цьому, зі змісту витягу з наказу командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №6 від 16.01.2023 слідує, що відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зі змінами внесеними згідно Указу Президента від 12.09.2018 №277/2018 (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період чи у полоні, як заручники або інтерновані особи до їх повернення) майора ОСОБА_1 , заступника командира НОМЕР_6 окремого батальйону спеціального призначення НОМЕР_7 окремої бригади спеціального призначення 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України.

На час перебування у розпорядженні позивача зараховано у списки та на всі види забезпечення до НОМЕР_7 окремої бригади спеціального призначення (підстава: клопотання командира 1 обсп від 05.01.2023 № 50).

Суд констатує, що саме вищезгаданий наказ слугував підставою для прийняття спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 №17 від 16.01.2023, який є предметом розгляду даної справи.

Крім того, помилковими є доводи позивача та представника військової частини НОМЕР_2 про те, що причиною виведення ОСОБА_1 в розпорядження слугувало самовільне залишення позивачем військової частини.

Також судом встановлено, що в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №240/10049/23 за позовом ОСОБА_1 до вйськової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби за підпунктом б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.03.2023, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.03.2023, поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, судом встановлено, що позивач не планує в майбутньому продовжувати військову cлужбу, а виявив бажання звільнитись з лав Збройних Сил України у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Враховуючи, що у позивача протягом тривалого проміжку часу не було можливості виконувати бойові (спеціальні) завдання, що в період повномаштабної збройної агресії російської федерації є головною функцією Збройних Сил України, тому відповідно до вказаних підстав та з метою ефективного виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 , Командувачем правомірно прийнято рішення про виведення ОСОБА_1 в розпорядження, та заміщення вивільненої посади придатним до виконання бойових завдань військовослужбовцем.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність протиправності у діях командування військової частини НОМЕР_1 щодо винесення наказу №17 від 16.01.2023, таким чином і похідна вимога про поновлення на посаді задоволенню не підлягає.

З урахуванням вище зазначеного, не підлягає задоволенню також позовна вимога вчинити кореспондуючі дії щодо нарахування та виплати у встановленому чинним законодавством України порядку позивачу грошове забезпечення у повному обсязі за період з 01.01.2023 до дня прийняття судом рішення у цій справі, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій тощо), що були встановлені позивачу за посадою з урахуванням вже виплачених сум.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ) треті особи: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ), Міністерство оборони України (проспект Повітрофлоцький,6, м.Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва