Справа № 495/13369/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 р. м. ОдесаСправа № 495/13369/23
Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить: - визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі інспектора прикордонної служби ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 майстер-сержанта ОСОБА_2 від 03.10.2023 про відмову у перетинанні громадянином Республіка Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон: НОМЕР_2 ) Державного кордону України; - зобов`язати НОМЕР_3 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України вчинити дії щодо проставлення відтиску штемпеля для скасування відтиску штампа Заборонено в`їзд в Україну терміном на 10 років до 20.07.2036 у паспорті типу РА, код МБА, номер НОМЕР_2 , виданого 10.07.2023, мотивуючи його тим, що є громадянином Республіки Молдова, однак у зв`язку з реєстрацією шлюбу 12 жовтня 2021 року з громадянкою України ОСОБА_4 , з якою він фактично проживав у цивільному шлюбі з 2010 разом з нею та її дітьми: донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , вони проживають на території України в АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Довідками, виданими Полішпаківським старостинським округом Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Повертаючись до своєї сім`ї на територію України з Республіки Молдова, згідно з вимогами статті 14 Закону України Про прикордонний контроль, інспектором прикордонної служби ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 майстер-сержантом ОСОБА_7 прийнято рішення від 07 жовтня 2023 року про відмову в перетинанні Державного кордону України громадянином Республіки Молдова ОСОБА_8 18/08/1988 року народження, на підставі того, що стосовно особи є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Підставою для відмови в перетині державного кордону України та заборони в`їзду в Україну слугувало невиконання постанови про накладення адміністративного штрафу 1700 грн на підставі ст. 307 КУпАП та ст. 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та в подальшому прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три та десять років. Позивач вказує, що штраф за позивача був сплачений його дружиною ще 29.06.2023 року, однак оригінал квитанції не був своєчасно переданий до відділу Держприкордонслужби. Тому інспектором ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено позивачу про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року позов задоволено частково. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне майстер сержанта ОСОБА_2 від 03.10.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 10 (десять) років громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 скасовано. Зобов`язано НОМЕР_3 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) вчинити дії щодо скасування в паспортному документі громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , відмітки Заборонено в`їзд в Україну терміном на 10 років до 20.07.2036 шляхом проставлення на ньому штемпеля „Анульовано. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що 26.06.2023 року при виїзді з території України відносно позивача посадовою особою впс Удобне (тип Б) в пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за здійснення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме за перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні на 6 діб. 21.07.2023, у зв`язку із несплатою штрафу в розмірі 1700 грн., керуючись абзацом 7 частини 1 та частиною 3 статті 13 Закону № 3773-VI, підпунктом ґ пункту 2.1 Інструкції № 946 відповідачем було заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки позивачу. 03.10.2023 позивач прибув до пункту пропуску Старокозаче на в`їзд на територію України та надав на прикордонний контроль паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Під час перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи Гарт-1 відбулось спрацювання за індексом Д - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства терміном на три роки до 21.07.2026. Після чого позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону та в паспортному документі позивача проставлена відмітка із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних до 21.07.2026. Цього ж дня - 03.10.2023 позивач прибув до пункту пропуску Паланка-Маяки-Удобне на в`їзд на територію України та надав на прикордонний контроль паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 з відміткою Заборонено в`їзд в Україну до 21.07.2026. З урахуванням наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 197126 від 03.10.2023 року, якою накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. В подальшому на підставі ч. 3 статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 №3773-VI у зв`язку із умисним невиконанням рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну посадовою особою впс Удобне (тип Б) винесено постанову про заборону в`їзду на територію України терміном на 10 (десять) років. Після чого позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону та в паспортному документі позивача проставлена відмітка із зазначенням терміну до 20.07.2036. Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 03.10.2024 стосовно позивача прийняте уповноваженою особою відповідно до законодавства України. Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну. Тільки 16.10.2024 представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про скасування рішень про заборону в`їзду в Україну позивачу та додатком надав копію квитанції про сплату штрафу від 29.06.2023. За результатами розгляду заяви скасоване рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу на три роки.

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з`явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Республіки Молдова.

12 жовтня 2021 року позивач зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Роздільнянським відділом ДРАЦС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Дружина позивача з дітьми: донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сином - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає на території України в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України № 0000-0203-0/30554 від 21.12.2022 року, інформація кримінального характеру відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в обліках Генерального секретаріату Інтерполу, правоохоронних органів Молдови на Національної поліції України станом на 12.01.2023 відсутня.

Позивач зазначає, що не маючи громадянства України, він вимушений постійно виїжджати в Республіку Молдова.

26.06.2023 року при виїзді з території України відносно позивача посадовою особою впс Удобне (тип Б) в пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за здійснення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме за перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні на 6 діб.

В подальшому, 21.07.2023, у зв`язку із несплатою штрафу в розмірі 1700 грн., керуючись абзацом 7 частини 1 та частиною 3 статті 13 Закону № 3773-VI, підпунктом ґ пункту 2.1 Інструкції № 946 відповідачем було заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки позивачу.

03.10.2023 позивач прибув до пункту пропуску Старокозаче на в`їзд на територію України та надав на прикордонний контроль паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Під час перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи Гарт-1 відбулось спрацювання за індексом Д - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства терміном на три роки до 21.07.2026. Після чого позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону та в паспортному документі позивача проставлена відмітка із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних до 21.07.2026.

Цього ж дня - 03.10.2023 позивач прибув до пункту пропуску Паланка-Маяки-Удобне на в`їзд на територію України та надав на прикордонний контроль паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 з відміткою Заборонено в`їзд в Україну до 21.07.2026. З урахуванням наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 197126 від 03.10.2023 року, якою накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

В подальшому на підставі ч. 3 статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI у зв`язку із умисним невиконанням рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну посадовою особою впс ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б) винесено постанову про заборону в`їзду на територію України терміном на 10 (десять) років. Після чого позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону та в паспортному документі позивача проставлена відмітка із зазначенням терміну до 20.07.2036.

29.06.2023 року дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від імені позивача було сплачено зазначений у постанові про накладення адміністративного стягнення від 26.06.2023 року штраф у розмірі 1 700 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 1 від 29.06.2023 (а.с16).

Оригінал квитанції про сплату штрафу своєчасно не було передано до уповноваженого органу, що стало підставою для відмови у перетинанні державного кордону та заборони позивачу в`їзду в Україну терміном на три роки.

Застосований до позивача постанову про накладення адміністративного стягнення № 197126 від 03.10.2023 року штраф у розмірі 1 700 грн сплачено позивачем 13.10.2023 року, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 55 від 13.10.2023 (а.с.15).

16.10.2023 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про скасування рішення про відмову в перетині державного кордону України та заборони в`їзду в Україну з доданням квитанцій про сплату штрафу від 29.06.2023 та від 13.10.2023.

У відповідь на звернення представника позивача від 16.10.2023 відповідач повідомив таке. На підставі пункту 8.3 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 року № 946, 05.10.2023 громадянину Республіки Молдова ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 рішення про заборону в`їзду в Україну на 3 роки, скасовано, у зв`язку із припиненням обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну на 3 роки, а саме виконанням постанови № 198657 від 26.06.2023 року про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Щодо скасування рішення про заборону в`їзду в Україну від 03.10.2023 на 10 років, інформую, що відповідно до п. 8.1 розділу VIII Інструкції іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби України або до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи виконання позивачем рішення про накладення штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, винесення 05.10.2023 року органом охорони державного кордону, який прийняв рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну на три роки, постанови про скасування заборони в`їзду в Україну, відповідно до приписів ч. 2 п. 8.3 Інструкції № 946 особа (позивач) вважається такою, що не має заборони в`їзду в Україну та не порушила рішення про заборону в`їзду. Отже, з 05.10.2023 року позивач вважається таким, що не порушив рішення про заборону в`їзду в України строком на три роки, а тому рішення уповноваженої особи відповідача від 03.10.2023 року про заборону позивачу в`їзду в Україну строком на десять років, яке є похідним від рішення про заборону в`їзду на три роки підлягає скасуванню в судовому порядку.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення Закону України Про прикордонний контроль визначають правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає.

Приписами ч.1-3 ст.2 Закону України Про прикордонний контроль визначено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає в себе комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 2 Закону України Про прикордонний контроль, прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає, зокрема: 13) виконання доручень правоохоронних органів України

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України Про прикордонний контроль, прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України Про прикордонний контроль визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Приписами ст.8 Закону України Про прикордонний контроль визначено умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, у відповідності до ч.1 статті 8 вказаного Закону, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого КМУ, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 8 Закону України Про прикордонний контроль, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст.14 цього Закону.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пунктів 6 та 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України - це іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до частин першої та третьої статі 9 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Частиною 2 ст.13 Закону № 3773-VI встановлено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 19 Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 р. № 280, порядок дій уповноважених службових осіб Держприкордонслужби у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, визначаються законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Порядку дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.06.2017 № 535 доручення уповноважених державних органів (далі - доручення) - письмовий припис уповноважених державних органів Держприкордонслужби щодо проведення відносно окремих осіб (у визначених законодавством випадках та спосіб) певних процесуальних, оперативних або спеціальних заходів.

Індекс доручення - літера українського алфавіту в базах даних системи Гарт-1, що позначає вид доручення та дії, які службова особа органу Держприкордонслужби України повинна виконати стосовно особи, вказаної в дорученні. Індекс Д - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом.

Перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи Гарт-1 здійснюється уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби, яка в установленому порядку призначена і несе службу в прикордонному наряді Перевірка документів, з використанням автоматизованих робочих місць Інспектор (далі - АРМ Інспектор) програмно-технічних комплексів автоматизації прикордонного контролю Гарт-1/П системи Гарт-1 під час прикордонного контролю. У разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи Гарт-1 за індексом Д, уповноважена службова особа Держприкордонслужби виконують такі дії, зокрема: відмовляє такій особі у перетинанні державного кордону або у виїзді з тимчасово окупованої території України, про що виносить рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України Про прикордонний контроль; у разі відсутності в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства відмітки уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних.

Відповідно до підпунктів ґ та є пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 №946, (далі Інструкція № 946) рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну. Відповідно до пункту 7.1 та 7.3 розділу VІІ Інструкції №946 орган охорони державного кордону, яким прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, протягом години з часу його прийняття телеграмою інформує про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про іноземця, якому заборонено в`їзд в Україну.

Отже, виходячи з приписів наведеного вище пункту 2 ч.1 ст.8 Закону України Про прикордонний контроль уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Враховуючи, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону України (03.10.2023) рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну було наявне, підстави для визнання протиправним рішення уповноваженої особи відповідача про відмову в наданні позивачу 03.10.2023 року дозволу на в`їзд в Україну відсутні.

Так само згідно приписів ч. 3 ст. 13 Закону № 3773-VI у разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Отже, за наявності станом на 03.10.2023 року стосовно позивача чинного рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки та невиконання цього рішення позивачем (здійснено спробу перетину державного кордону України), відсутні підстав для визнання протиправним і рішення уповноваженої особи відповідача про заборону позивачу в`їзду в Україну на десять років.

Тому в частині протиправності рішень відповідача про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України та заборону йому в`їзду в Україну на десять років позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 03.10.2023 року як правовий акт індивідуальної дії вичерпало свою дію його виконанням 03.10.2023 року (відмовлено у перетинанні державного кордону України 03.10.2023), а отже підстави для скасування цього рішення відсутні.

Разом з тим, за встановлених судом обставин, зокрема, щодо скасування уповноваженою особою відповідача рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну на 3 роки у зв`язку із припиненням обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну на 3 роки, а саме: виконанням постанови № 198657 від 26.06.2023 року про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн, суд зазначає таке.

Пунктами 8.1 - 8.3 згаданої вище Інструкції № 946, зокрема, передбачено:

8.1. Іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду.

Рішення начальника органу охорони державного кордону центрального підпорядкування з цього питання оскаржується до Адміністрації Державної прикордонної служби України або до суду.

Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Ухвала негайно надсилається до суб`єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов`язковою для виконання.

8.2. У випадку скасування заборони в`їзду (зміни її терміну) органами, зазначеними у пункті 8.1 цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили:

а) орган охорони державного кордону:

негайно письмово повідомляє про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відповідно до вимог підпункту „а пункту 3.2 розділу III цієї Інструкції;

скасовує в паспортному документі особи відмітку „Заборонено в`їзд в Україну терміном на ... шляхом проставлення на ньому штемпеля „Анульовано, форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції;

проставляє у паспортному документі нову відмітку „Заборонено в`їзд в Україну терміном на ..., засвідчує її підписом та печаткою, із зазначенням нового терміну заборони (у разі зміни терміну заборони в`їзду);

б) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає зазначену інформацію (вносить зміни) з баз даних.

8.3. У разі припинення обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну відповідно до розділу V цієї Інструкції за невиконання рішень про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України:

а) орган охорони державного кордону, який прийняв рішення про заборону в`їзду в Україну, невідкладно:

виносить постанову про скасування заборони в`їзду в Україну (додаток 7);

вживає заходів, передбачених абзацом другим підпункту а пункту 8.2 цього розділу;

б) орган охорони державного кордону, уповноваженою посадовою особою якого виявлено під час здійснення прикордонного контролю особу, щодо якої прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну іншим органом охорони державного кордону, негайно:

письмово повідомляє відповідний орган охорони державного кордону про виявлення таких обставин;

надсилає копію документа, що підтверджує сплату штрафу (за наявності);

в) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає відповідну інформацію з баз даних після надходження повідомлення від органу охорони державного кордону, яким скасовано заборону в`їзду в Україну.

У разі скасування іноземцю заборони в`їзду в Україну відповідно до цього пункту особа вважається такою, що не має заборони в`їзду в Україну та не порушила рішення про заборону в`їзду.

Таким чином, враховуючи виконання позивачем рішення про накладення штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, винесення 05.10.2023 року органом охорони державного кордону, який прийняв рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну на три роки, постанови про скасування заборони в`їзду в Україну, відповідно до приписів ч.2 п.8.3 Інструкції № 946 особа (позивач) вважається такою, що не має заборони в`їзду в Україну та не порушила рішення про заборону в`їзду.

Отже, з 05.10.2023 року позивач вважається таким, що не порушив рішення про заборону в`їзду в України строком на три роки, а тому рішення уповноваженої особи відповідача від 03.10.2023 року про заборону позивачу в`їзду в Україну строком на десять років, яке є похідним від рішення про заборону в`їзду на три роки підлягає скасуванню в судовому порядку.

При цьому, ухвалюючи таке рішення, суд виходить за межі позовних вимог відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та ефективним (на відміну від скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону). Про можливість оскаржити в судовому порядку саме цього рішення (про заборону в`їзду в Україну від 03.10.2023 року) відповідач зауважив у своєму листі від 26.10.2023 № 21/М-340-352.

Згідно приписів підпункту а) пункту 8.2 Інструкції № 946, у випадку скасування заборони в`їзду органами, зазначеними у пункті 8.1 цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили, орган охорони державного кордону, зокрема, скасовує в паспортному документі особи відмітку „Заборонено в`їзд в Україну терміном на ... шляхом проставлення на ньому штемпеля „Анульовано, форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції.

За таких обставин, вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо проставлення в паспортному документі позивача відповідного штемпеля є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та сформулювати зазначене зобов`язання відповідно до приписів Інструкції № 946 для його належного виконання.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача слід задовольнити частково з підстав, що наведені у рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року по справі № 495/13369/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький