Справа № 750/8560/24
Суддя: Логвіна Т. В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/8560/24
Провадження № 2-а/750/118/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Логвіної Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

третя особа Деснянський відділ у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області,

в с т а н о в и в:

у червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2024 року о 14:05 год. за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка, 26 заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЧГ № 001394, за змістом якого 11.06.2024 виявлено особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, який на думку представника ДМС порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживав на території України за недійсним паспортом, термін дії якого закінчився, з 09.04.2024 року. Заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було розглянуто зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МЧГ № 001380 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, за порушення ч.ч.1, 3 ст. 3, п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. у дохід держави. Оскаржувану постанову вважає протиправною, винесеною з допущенням порушення прав. В обґрунтування зазначив, що проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання номер НОМЕР_1 , виданої 13.07.2020 року. З грудня 2016 року проживає в Україні. 25 січня 2017 року одружився на громадянці України ОСОБА_2 . З березня 2017 та дотепер зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; офіційно працює журналістом в ТОВ ЧМГ (Чернігівська Медіа Група). Дія паспорту громадянина російської федерації закінчилася 08.04.2024 року, однак з введенням в Україні воєнного стану, активними бойовими діями, об`єктивно не має можливості виїхати до російської федерації та продовжити дію паспорта, про що зазначив у поясненнях в протоколі.

Ухвалою суду від 25.06.2024 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надала суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач, який є громадянином російської федерації, 02.06.2020 отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ. 13.07.2020 на підставі вищезазначеного дозволу на імміграцію УДМС у Чернігівській області оформило позивачу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 . Наявність дійсного паспортного документа є обов`язковою умовою законного перебування в Україні іноземців, які отримали посвідку на постійне проживання в Україні. 11.06.2024 на підставі частини другої статті 203 КУпАП за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме за проживання на території України за недійсним паспортним документом, термін дії якого закінчився, стосовно позивача посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №001394. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 11.06.2024 посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області винесено постанову серії ПН МЧГ № 001380 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гри, яку позивач отримав 11.06.2024, що підтверджується його підписом. Доводи позивача, що положення частини другої статті 203 КУпАП щодо проживання на території України за документами, термін дії яких закінчився, стосуються лише посвідок на постійне та тимчасове проживання, є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту зазначеної норми вона стосується всіх документів, які необхідні іноземцю для законного проживання в Україні, до яких належить і дійсний паспортний документ.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач, який є громадянином російської федерації, 02.06.2020 отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ.

13.07.2020 на підставі вищезазначеного дозволу на імміграцію УДМС у Чернігівській області оформило позивачу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

З грудня 2016 року позивач проживає в Україні.

25 січня 2017 року одружився на громадянці України ОСОБА_2 .

З березня 2017 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Офіційно працює журналістом в ТОВ ЧМГ (Чернігівська Медіа Група).

19.11.2020 року позивач подав документи для отримання громадянства України та в серпні 2022 року Комісія при Президенті України з питань громадянства надала позитивний висновок і направила документи на підпис Президенту.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частина перша статті 9 Закону № 3773-VІ передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного ним Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з абзацом 1 частини 22 статті 4 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пункт 16 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VІ визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в 'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Деснянським відділом у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області встановлено, що позивач у порушення частини 22 статті 4 Закону № 3773-УІ проживав на території України без дійсного паспортного документа, оскільки оформлений на його ім`я паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданий 08.04.2019, діяв до 08.04.2024.

Частина друга статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлює, що перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території Украйні без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився. - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

11.06.2024 на підставі частини другої статті 203 КУпАП за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме за проживання на території України за недійсним паспортним документом, термін дії якого закінчився, стосовно позивача посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №001394.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 11.06.2024 посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області винесено постанову серії ПН МЧГ № 001380 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гри, яку позивач отримав 11.06.2024, що підтверджується його підписом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок та правові підстави їх перебування на території України.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Так, ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

У розумінні ч.17 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

У розумінні ч.17 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця це документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, системним аналізом положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд дійшов висновку, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як повідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Відтак, аналізуючи диспозицію ч.2 ст.203 КУпАП суд дійшов переконання, що адміністративна відповідальність для іноземця за проживання на території України за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, настає саме у випадку недійсності посвідки на проживання в Україні. Адміністративна відповідальність за проживання на території України іноземця за паспортним документом, термін дії якого закінчився, диспозицією жодної з частин статті 203 КУпАП не передбачена.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливупроводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст.ст.245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Як визначено ч.2 ст.77 КАС України,в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства,доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення, то суд звертає увагу, що за своєю суттю він є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, і, відповідно до ст.251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, та який є початковим правовим висновком щодо дій/бездіяльності певної особи (рішення ЄСПЛ у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини»).

Сама по собі оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений та не може вважатись доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а Верховний Суд зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги, що позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, одружився на громадянці України, подав документи на отримання громадянства України, які направлені на підпис Президенту України, а також у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану об`єктивно не має можливості виїхати до Російської федерації та продовжити строк дії паспорта, суд дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, тому понесені нею витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 51-а, м. Чернігів, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Постанову серії ПН МЧГ № 001380 від 11.06.2024, винесену заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Н.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП за порушення ч.ч. 1,3 ст. 3, п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. скасувати, а справу закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: