Справа № 750/14079/24
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/145/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Паєти Владислава Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Паєти Владислава Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3164456 від 30 вересня 2024 року.

Позивач не згоден з тим, що його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, адже автомобіль Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 не є вантажним, він за своєю конструкцією передбачений для перевезення пасажирів і їх багажу, а тому обов`язковому технічному огляду він не підлягає.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві не оспорює факту вчинення правопорушення щодо невиконання ним вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», про що зазначено в фабулі оскаржуваної постанови

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

21 жовтня 2024 року представник відповідача засобами поштового зв`язку надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що працівник поліції діяв виключно на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому оспорювана постанова є законною та обґрунтованою.

29 жовтня 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, представник поліції не взяв до уваги усні пояснення ОСОБА_1 про те, що виконання вимог знаку 4.2 «Рух праворуч» могло призвести до створення аварійної ситуації, оскільки на вул. Івана Мазепи на ділянці з круговим рухом (вул. Івана Мазепи, 79 біля АЗК «ОККО») проводились ремонтні роботи автошляху та були встановлені тимчасові дорожні знаки, а також проїзд був заблокований вантажівкою дорожньої служби. Крім того, позивач не погоджується з доводами представника відповідача, що через запис у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу у графі «тип» - спеціалізований вантажний, вважати авто Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 вантажним є помилкою, оскільки автомобіль має 2 місця для сидіння, з місцем водія включно, має збільшене багажне відділення (за рахунок усунення заводом-виробником задніх пасажирських сидінь), має вікна в боковій і задніх дверях та відсутня вантажна платформа, повна споряджена маса авто 2190 кг. Також, представник поліції мали змогу оглянути автомобіль на наявність предметів, товарів та накладних, що могли б засвідчити використання транспортного засобу в комерційних цілях. Інспектор здійснював відеофіксацію обставин справи, що могло б підтвердити вказані обставини, проте до суду надано відео не у повному обсязі, а лише його фрагменти, що не дає змоги суду об`єктивно визначити обставини та суть справи.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

З постанови серії ЕНА № 3164456, винесеної 30 вересня 2024 року інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Паєта В.А. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП вбачається, що 30 вересня 2024 року о 10 год. 49 хв. в м. Чернігові по вул. Івана Мазепи, 59 позивач керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та при цьому керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю і своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 б Правил дорожнього руху України (а.с. 5)

У п. 7 постанови зазначено, що до неї додається відеозапис з портативного відеореєстратора № 474303 (відеореєстратор XIAOMI).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

За змістом пунктом 1 статі 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтями 72-79 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом досліджений диск відеофіксації правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 та виїзджаючи з прилеглої території на вулицю Івана Мазепи, не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» і здійснив рух (поворот) ліворуч, чим порушив п. 8.4 г) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що був зупинений працівниками патрульної поліції.

Вказаних обставин позивач у своїй позовній заяві не заперечував. Крім того, у відповіді на відзив на зазначив, що виконання вимог знаку 4.2 «Рух праворуч» могло призвести до створення аварійної ситуації, оскільки на вул. Івана Мазепи на ділянці з круговим рухом (вул. Івана Мазепи, 79 біля АЗК «ОККО») проводились ремонтні роботи автошляху та були встановлені тимчасові дорожні знаки, а також проїзд був заблокований вантажівкою дорожньої служби.

Проте, доказів на підтвердження своїх доводів позивач до суду не надав, клопотання про їх витребування, в разі неможливості надати їх самостійно, до суду не заявив.

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР знак 4.2 «Рух праворуч» є наказовим знаком та дозволяє рух (поворот) лише праворуч.

Таким чином, позивач здійснивши поворот ліворуч на вул. Івана Мазепи порушив вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також, працівниками поліції було встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , не пройшов обов`язковий технічний огляд.

Відповідно до п. 31.3 б ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон), до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов?язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ст. 33 цього Закону обов?язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Стаття 35 вказаного Закону передбачає, що обов?язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Частиною 8 цієї статті визначено, що на кожний транспортний засіб, який пройшов обов?язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб?єкт проведення обов?язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу.

Порядок проведення обов?язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспертних засобів, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (далі - Порядок № 137).

Пункт 3 Порядку № 137 передбачає, що періодичність проходження обов?язкового технічного контролю (далі - ОТК) становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи «НАІС», автомобіль яким керував позивач має, зокрема, наступні характеристики: марка та модель Volkswagen Caddy; рік випуску 2008 рік; код типу тз вантажний; повна маса 2190.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1 за типом є спеціалізованим вантажним (а.с. 7-8).

Обставин, що вказаний транспортний засіб не пройшов у встановленому порядку та у встановлені строки обов`язковий технічний огляд, позивач не заперечував.

Таким чином, ОСОБА_1 керував транспортним засобом який не пройшов обов`язковий технічний огляд, а тому порушив вимоги п. 31.3 б ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Посилання позивача у позовній заяві на постанову Кабінету Міністрів України № 1138 від 23 грудня 2015 року є безпідставними, оскільки стосуються внесення змін до деяких постанов КМУ з питань діяльності територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ та не визначають категорії транспортних засобів, які не підлягають обов`язковому технічному контролю.

Інших обґрунтованих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем не зазначено.

Частиною першою статті 122 КУпАП, зокрема, встановлено, що за порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Позивачем до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної відносно нього постанови. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 241-246, 272, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Громадська, 66, м. Чернігів; код ЄДРПОУ - ), інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Паєти Владислава Анатолійовича (адреса: вул. Громадська, 66, м. Чернігів) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення.

Суддя