Справа № 461/7266/24
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/7266/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

представник позивача ? адвокат Коноваленко Олексій Андрійович

(04070, м. Київ, вул. Григорія Сковороди, 17в/офіс 12, РНОКПП: НОМЕР_2 )

до

відповідач ? Львівська митниця

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ),

представники відповідача Лубоцький Богдан Ігорович, Кахнич Світлана Петрівна

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1)

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Адвокат Коноваленко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, згідно якого просить поновити позивачу строк на звернення до суду як такий, що був пропущений з поважних причин, а також скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та провадження у справі про порушення митних правил - закрити.

В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_1 є волонтером з Нідерландів, де останнім, окрім інших осіб, було засновано Фонд «Без кордонів» (Beyond Frontiers Foundation). Факт реєстрації вказаного фонду підтверджується витягом з торгового реєстру Торгово-промислової палати Нідерландів, а також візиткою на яких зазначено ім`я позивача.

Даний Фонд, учасником якого є позивач, займається безпосередньою допомогою Збройним Силам України забезпечуючи їх амуніцією, медикаментами, продуктами, а також організацією лікування за кордоном для поранених воїнів. Окрім того, Фонд займається допомогою для сімей-переселенців, дитячих будинків, надаючи безоплатно продукти, медикаменти, одяг, іграшки та інші необхідні речі.

Безпосередньо сам позивач під час повномасштабного вторгнення регулярно їздить в Україну та привозить продукти, одяг, обладнання для військових (приціли, розгрузки, тощо), медикаменти та інші речі, які наразі так потребує армія та постраждале від повномасштабного вторгнення населення. Відповідні матеріали, фотографії, відео та подяки від військових, які підтверджують вищевказане додаються позивачем до заяви.

Позивач регулярно їздить у Донецьку та Херсонську області, наражаючи себе на небезпеку, обравши замість мирного, помірного життя в європейській країні допомогу для України. Він безпосередньо займається евакуацією воїнів з лінії бойового зіткнення ризикуючи життям.

В одну із таких поїздок у квітні місяці цього року до міста Часів Яр позивач був уражений ворожим FPV-дроном та отримав забій куприка (копія довідки додається), а під час обстеження в клініці у Нідерландах виявилися ще проблеми з нирками.

Більше того, в одному з рашистських пабліків з аудиторією майже 300 тисяч осіб позивача називають «голландским наемником на Украине», що підтверджується доданим до заяви скріншотом. Це говорить про вагомий вклад позивача в перемогу України.

Під час чергового візиту до України 27.07.2024 відносно позивача було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України. Це було зумовлено тим, що позивач ввіз на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» транспортний засіб, але у подальшому його не вивіз.

Вказаний транспортний засіб активно використовувався у волонтерській діяльності позивача, на якому він їздив до Донецької та Херсонської областей, а також у різні міста України. На доданих до позовної заяви фотографіях видно, що транспортний засіб був у місцях де проводилися бойові дії. Через вік транспортного засобу та велике навантаження на нього він потребує «капітального» ремонту та наразі знаходиться в місті Краматорськ Донецької області, що підтверджується відповідними фотографіями та рахунком з сервісу технічного обслуговування. Юридична адреса фізичної-особи підприємця зазначена в місті Полтава, але фактична адреса станції технічного обслуговування знаходиться в місті Краматорськ.

Представником позивача подавалося до відповідача заперечення до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024 (це підтверджено, зокрема, самою постановою відповідача) у яких позивач просив при вирішенні питання щодо притягнення його до відповідальності за порушення митних правил врахувати, що він раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ввезений ним автомобіль використовується у волонтерській діяльності, суспільна небезпечність у діях позивача відсутня, мета позивача, як і у всієї країни - це перемога.

Отже, згідно доводів наведених у відповідній заяві, у діях позивача відсутні будь-які умисні дії, які призвели до правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, а отже постанова №0958/20900/24 від 27.08.2024 про порушення митних правил підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином, за твердженням позивача, оскаржувана постанова не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2024 року позивачу поновлено строк оскарження постанови у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27 серпня 2024 року та відкрито провадження в адміністративній у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

20.09.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, представник відповідача, серед іншого, стверджує, що 27.07.2024 в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці в`їхав автомобіль марки «Tasla» р.н. НОМЕР_3 , у якому прямував Milan Prasanna Kumara Ypema. В ході митного контролю вказаної особи та внесення даних про неї в АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що Milan ОСОБА_3 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці було ввезено на митну територію України транспортний засіб особистого користування марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Одночасно, у вказаних інформаційних ресурсах, станом на 27.07.2024, не містилося інформації щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України. Від надання письмових пояснень з причин не вивезення ним транспортного засобу марки «Land Rover» VINSALLNABA НОМЕР_6 р.н. НОМЕР_5 , у встановлений Митним кодексом України строк за межі митної території України 27.07.2024 Milan Prasanna Kumara Ypema відмовився.

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), транспортний засіб марки «Land Rover» VINSALLNABA 83A272595 р.н. НОМЕР_5 , з митної території України станом на 27.07.2024 Milan Prasanna Kumara Ypema не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений. На момент перетину кордону, будь-яких відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було.

Milan ОСОБА_3 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 , який зареєстрований на території Королівства Нідерланди, більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб. Вбачаючи у діях ОСОБА_2 ознаки порушення митних правил, відносно нього 27.07.2024 було складено протокол про порушення митних правил, за ознаками ч.3 ст.481 Митного кодексу України.

26.08.2024 до митниці надійшло заперечення представника ОСОБА_2 - адвоката Коноваленко О.А., до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024. У вказаному запереченні адвокат просив закрити провадження у справі про порушення митних правил, порушеної стосовно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 перебуває у ремонті, додаючи до цього заперечення фото-світлини, у яких, на його думку, зафіксовані факти такого ремонту і використання вказаного автомобіля для виконання волонтерської місії в Україні. Однак, за доданими до заперечення фотоматеріалами неможливо ідентифікувати транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 , а рахунок з сервісу технічного обслуговування не відповідає вимогам Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 615. Інформація наведена у рахунку з сервісу технічного обслуговування, світлину якого надав адвокат Коноваленко О.А., суперечить інформації, викладеній у згаданому запереченні до протоколу про порушення митних правил № 0958/ 20900/24. Так, згідно наданого рахунку, ремонт транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 здійснювався у м.Пирятин Полтавської області, а в запереченні вказується на м.Краматорськ Донецької області. Рахунок виданий 10.08.2024, а наступне відвідування СТО рекомендовано не пізніше 08.07.2024.

Отже, за твердженням представника митниці, надані адвокатом Коноваленко О.А. документи не можуть бути належними і допустимими доказами у справі.

З урахуванням викладеного постановою митниці від 27.08.2024 у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 Митного кодексу України.

Відповідач стверджує, що аргументам позивача надано належну оцінку та враховано їх при розгляді митницею справи про порушення митних правил стосовно ОСОБА_2 по суті. Відтак, відповідач вважає, що у позовній заяві не спростовано доказів вини позивача, які наведені у постанові митниці у справі про порушення митних правил № 0958/20900/ 24. Відтак, митний орган, в особі відповідного представника, просить у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник позивача у судовому засіданні 10.10.2024 заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позові, а також повідомив, що просить завершити розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.10.2024 відзив підтримав з мотивів наведених у ньому та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що не заперечує проти завершення розгляду справи у його відсутності.

Неявка будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, у тому числі того, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, враховуючи також те, що вони не заперечували проти завершення розгляду справи у їх відсутності.

Крім того, суд враховує положення ст. 205 КАС України, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» покладено на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлено, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши та дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Судом встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці Хомутянського В.В. від 27.08.2024 у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Як вбачається з наведеної постанови, а також протоколу про порушення митних правил у справі, 27.07.2024 в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці в`їхав автомобіль марки «Tasla» р.н. НОМЕР_3 , у якому прямував Milan Prasanna Kumara Ypema. В ході митного контролю вказаної особи та внесення даних про неї в АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що Milan ОСОБА_3 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці було ввезено на митну територію України транспортний засіб особистого користування марки «Land Rover» VIN SALLNABA83A272595 р.н. НОМЕР_5 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Одночасно, у вказаних інформаційних ресурсах, станом на 27.07.2024, не містилося інформації щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України. Від надання письмових пояснень з причин не вивезення ним транспортного засобу марки «Land Rover» VINSALLNABA НОМЕР_6 р.н. НОМЕР_5 , у встановлений Митним кодексом України строк за межі митної території України 27.07.2024 Milan Prasanna Kumara Ypema відмовився.

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), транспортний засіб марки «Land Rover» VINSALLNABA 83A272595 р.н. НОМЕР_5 , з митної території України станом на 27.07.2024 Milan Prasanna Kumara Ypema не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений. На момент перетину кордону, будь-яких відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було.

ОСОБА_2 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 , який зареєстрований на території Королівства Нідерланди, більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб. Щодо Milan ОСОБА_3 27.07.2024 було складено протокол про порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.481 Митного кодексу України.

26.08.2024 до митниці надійшло заперечення представника ОСОБА_2 - адвоката Коноваленко О.А. до протоколу про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.07.2024. У вказаному запереченні адвокат просив закрити провадження у справі про порушення митних правил, порушеної стосовно Milan Prasanna Kumara Ypema, посилаючись на те, що транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 перебуває у ремонті, додаючи до цього заперечення фото-світлини, у яких, на його думку, зафіксовані факти такого ремонту і використання вказаного автомобіля для виконання волонтерської місії в Україні.

За висновком уповноваженої особи митного органу наведеним в оскарженій постанові, за доданими до заперечення до протоколу фотоматеріалами неможливо ідентифікувати транспортний засіб марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 , а рахунок з сервісу технічного обслуговування не відповідає вимогам Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 615. Інформація наведена у рахунку з сервісу технічного обслуговування, світлину якого надав адвокат Коноваленко О.А., суперечить інформації, викладеній у згаданому запереченні до протоколу про порушення митних правил № 0958/ 20900/24. Так, згідно наданого рахунку, ремонт транспортного засобу марки «Land Rover» VIN НОМЕР_4 р.н. НОМЕР_5 здійснювався у м.Пирятин Полтавської області, а в запереченні вказується на м.Краматорськ Донецької області. Рахунок виданий 10.08.2024, а наступне відвідування СТО «рекомендовано не пізніше 08.07.2024. Отже, надані адвокатом Коноваленко О.А. документи не можуть бути належним і допустимим доказом у справі.

Зі змісту позовної заяви, а також пояснень уповноваженого представника у судовому засіданні встановлено, що сторона позивача не оспорює факт ввезення відповідного транспортного засобу у час наведений у постанові та протоколі, а також наявності зобов`язання своєчасного вивезення даного автомобіля. Ці ж обставини стверджуються митним органом у відзиві, а також у протоколі і постанові у справі про порушення митних правил №0958/ 20900/24.

Отже, наведені обставини сторонами фактично не заперечуються та визнаються.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Фактично основною підставою позову є те, що позивач вважає, що у його діях відсутній склад інкримінованого йому порушення митних правил, а митний орган безпідставно відхилив доводи сторони захисту під час розгляду справи, не врахувавши дані про особу позивача.

У свою чергу, відповідач вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи наведені доводи сторін, суд виходить з наступних міркувань.

Ключовим аспектами на яких ґрунтується позовна заява є два фактори. Перший фактор це твердження позивача про відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення, другий - це доводи позивача щодо безпідставного неврахування митним органом даних про особу ОСОБА_2 .

З цього приводу суд вважає зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 481 МК України, є встановлений порядок ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення або строку тимчасового вивезення товарів чи втрата транспортних засобів.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується виною у формі умислу або необережності. У свою чергу, мета правопорушення - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що, як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка, проте, є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно небезпечна діяльність особи.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наведене свідчить про те, що орган уповноважений на здійснення провадження у справі наділений відповідними процесуальними повноваженнями та має повноваження для отримання доказів необхідних для ухвалення об`єктивного рішення у справі.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Незважаючи на те, що сторона захисту під час провадження у митному органі наголошувала на відсутності у діях позивача складу інкримінованого правопорушення з огляду на відсутність умислу та мети вчинення порушення митних правил, митний орган в оскарженій постанові належних доводів щодо оцінки цієї позиції не навів. Зокрема, уповноважена особа митного органу в оскарженій постанові з цього приводу фактично обмежилась наведенням переліку доказів наданих представником позивача та зазначенням недоліків, які, за твердженням митного органу, вказують на їх неналежність. Зокрема, в оскаржуваній постанові відсутня оцінка позиції сторони захисту щодо того, яка форма суб`єктивної сторони порушення митних правил встановлена митним органом у діях позивача.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Гарантії забезпечення права на захист, а також обов`язок дотримання положень чинного законодавства під час адміністративного провадження суб`єктами владних повноважень спрямовані, серед іншого, на те, що, у постанові про притягнення особи до відповідальності повинно бути обґрунтовано і вмотивовано наведено юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ. Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Вимога стосовно вмотивованості процесуального рішення вказує на те, що таке повинно містити належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вмотивованість процесуального рішення це фактичне відображення всіх мотивів та обґрунтувань даного рішення у його змісті. Зокрема, таке процесуальне рішення повинно містити відомості про доводи та міркування учасників провадження, їх оцінку та врахування або відхилення на підставі конкретно визначених мотивів та доказів, обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення доказів і доводів на які посилається відповідний учасник провадження, норми права, які застосовані при розгляді клопотання, з наданням належного обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми та процесуальні положення мають бути застосовані у конкретній ситуації.

Вмотивованість процесуального рішення забезпечує дотримання принципу верховенства права, об`єктивності під час з`ясування обставин справи (оцінки доводів учасника провадження), дотримання основоположних прав та інтересів людини та громадянина під час провадження. У свою чергу, недотримання наведеної вимоги щодо наведення належних та достатніх мотивів у процесуальному рішенні може призвести до недотримання загальних засад адміністративного та митного законодавства.

Суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не містить належних даних про оцінку позиції позивача, що вказує на неповноту дослідження обставин справи

За таких обставин, суд вважає, що мотиви наведені митним органом в оскаржуваній постанові на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, не є достатніми та належними, оскільки провадження у справі відбулось без забезпечення принципу повноти дослідження обставин справи.

Щодо другого фактору на якому наголошує позивач неврахування даних про особу ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Згідно ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 33 цього ж кодексу встановлює, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, аналіз наведених положень та тлумачення визначення адміністративного стягнення вказує на те, що це захід адекватної реакції держави на вчинення фізичною чи юридичною особою адміністративних деліктів із акцентом як на майнові (фінансові) обмеження прав, правомочностей, так й вплив на саму особу, її психіку та поведінку. Крім того, адміністративне стягнення це своєрідний засіб примусу, що застосовується від імені держави до суб`єктів адміністративного проступку, визнаних винними у його вчиненні.

Як наголошує позивач у заяві поданій суду, яка за своїм змістом відповідає поясненням наданим митному органу, Мілан Прасанна Кумара Іпема є волонтером з Нідерландів, де ним було засновано Фонд «Без кордонів» (Beyond Frontiers Foundation). Даний Фонд, учасником якого є позивач, займається безпосередньою допомогою Збройним Силам України забезпечуючи їх амуніцією, медикаментами, продуктами, а також організацією лікування за кордоном для поранених воїнів. Окрім того, Фонд займається допомогою для сімей-переселенців, дитячих будинків надаючи безоплатно продукти, медикаменти, одяг, іграшки та інші необхідні речі. Безпосередньо сам позивач під час повномасштабного вторгнення регулярно їздить в Україну та привозить продукти, одяг, обладнання для військових (приціли, розгрузки, тощо), медикаменти та інші речі, які наразі так потребує армія та постраждале від повномасштабного вторгнення населення (відповідні матеріали долучено позивачем до заяви поданої суду). Позивач регулярно їздить у Донецьку та Херсонську області, наражаючи себе на небезпеку, обравши замість мирного, помірного життя в європейській країні допомогу для України. Він безпосередньо займається евакуацією воїнів з лінії бойового зіткнення ризикуючи життям. В одну із таких поїздок у квітні місяці цього року до міста Часів Яр позивач був уражений ворожим FPV-дроном та отримав забій куприка (копія довідки додається), а під час обстеження в клініці у Нідерландах виявилися ще проблеми з нирками.

Водночас, жодної належної оцінки зазначеним обставинам в оскарженій постанові не надано.

Суд відзначає, що наявність позитивних даних про особу (у даному випадку - позивача), у тому числі участь у волонтерській діяльності, не може слугувати безумовною індульгенцією від покарання у разі вчинення правопорушення. Натомість, очевидним є те, що закріплений у Конституції України принцип індивідуалізації юридичної відповідальності покладає на уповноважений на розгляд справи орган (особу) обов`язок врахування усіх її обставин, у тому числі наведених вище, а також їх перевірку, чого у даному випадку зроблено не було.

Суд вважає абсолютно неприйнятним формальний підхід до оцінки наведеного фактору (добровільна участь громадянина іншої держави у допомозі Збройними Силам та громадянам України) під час дії воєнного стану у державі, адже такі дії державного органу можуть спонукати громадян до припинення надання такої допомоги, що є вкрай негативним явищем в умовах збройної агресії.

Не може залишити поза увагою суд і те, що він погоджується з доводами позивача про формальний підхід під час оцінки наведених вище доказів митним органом, адже цілком обґрунтованим та логічним є твердження представника позивача про те, що документи виготовлені у місті яке фактично є прифронтовою зоною можуть містити окремі недоліки, пов`язані із тим, що такі помилки допущені виконавцем внаслідок перебування у стані постійного стресу та небезпеки (щодо документів з м. Краматорськ Донецької області). При цьому, слід відзначити, що митний орган мав процесуальні повноваження перевірити наведені докази під час провадження у справі не обмежуючись лише їх оглядом та ознайомленням з їх змістом.

Слід відзначити, що представник позивача повідомив митний орган про наведені обставини у своїх письмових поясненнях і такі були у розпорядженні відповідача, що зокрема встановлено із документів долучених до відзиву представником відповідача. Натомість, належної оцінки даним обставинам в.о. начальника Львівської митниці у наведеній вище постанові не надав.

Згідно п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, серед іншого, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду, а також невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

Як наведено вище, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено вище, відповідно до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Допущена необ`єктивність та неповнота під час провадження у справі, а також невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи, свідчить про наявність законних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Оцінюючи доводи представника відповідача, щодо наявності у діях позивача вини у порушенні митних правил, суд зазначає, що оскільки встановлено, що уповноваженою особою митного органу допущено істотні процесуальні порушення при розгляді справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а наявність чи відсутність у діях ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, повинні бути дослідженні та перевірені при новому розгляді справи уповноваженим на це органом, з наданням належної процесуальної оцінки усім доказам у справі.

Отже, виходячи з наведеного, у даному конкретному випадку, з врахуванням зазначених вище обставин, суд не надає більш детальної оцінки доводам сторін щодо наявності чи відсутності у діях особи складу правопорушення, адже такі доводи повинні бути досліджені та перевірені під час нового розгляду компетентним органом.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до відповідальності здійснено з порушенням його прав, зокрема на об`єктивний та повний розгляд справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 слід направити на новий розгляд до Львівської митниці, а тому вимога щодо закриття провадження у справі задоволенню не підлягає. При цьому, під час нового розгляду справи уповноваженому органу слід врахувати обставини наведені у даному судовому рішенні, які стали підставою для скасування оскаржуваної постанови та усунути вказані недоліки.

Водночас, суд відзначає, що фактично матеріали справи №0958/20900/24 перебувають у розпорядженні митного органу, а отже новий розгляд повинен відбутись після набрання даним рішенням законної сили.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань. Водночас, ухвалюючи рішення в частині стягнення судового збору, суд виходить з того, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі вищому ніж встановлений для даної категорії справ, а тому надмірно сплачену частину судового збору позивачу слід повернути з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в.о заступника начальника Львівської митниці ОСОБА_4 у справі про порушення митних правил №0958/20900/24 від 27.08.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України.

Матеріали справи про порушення митних правил №0958/20900/24 про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 3 ст. 481 МК України надіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Львівської митниці Державної митної служби України.

Стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з Державного бюджету 363 гривні 36 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

представник позивача ? адвокат Коноваленко Олексій Андрійович

(04070, м. Київ, вул. Григорія Сковороди, 17в/офіс 12, РНОКПП: НОМЕР_2 )

відповідач ? Львівська митниця

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ),

представники відповідача Лубоцький Богдан Ігорович, Кахнич Світлана Петрівна

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1).

Повний текст судового рішення складений 31.10.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький