Справа № 200/968/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року справа №200/968/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року (повне судове рішення складено 19 липня 2024 року) у справі № 200/968/24 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача Дабіжа О.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №18 від 03 січня 2024 року «Про результати службового розслідування» частково, а саме в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 (пункти 3, 5.3, 5.5, 6.2 наказу), відповідно до якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 69 169,63 грн.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначала, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року на посаді командира взводу управління розвідувальної роти. На теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Наказом КВ ОК «Південь» №59 від 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання капітан.

Вказала, що до діючого місця служби ОСОБА_1 надійшов лист за вхідним №394 від 17 січня 2024 року з матеріалами службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу до місця несення служби солдата ОСОБА_2 , спричинення матеріальної шкоди та нанесення збитків державі в сумі 69 169, 63 грн. Із отриманих матеріалів стало відомо, що 30 серпня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1835 було призначено службове розслідування відносно солдата ОСОБА_2 . Як вбачається з акту службового розслідування, 30 серпня 2022 року від тимчасово виконуючого обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 надійшов рапорт за вхідним №9982, з якого стало відомо, що механік-водій-електрик відділення командно-штабних машин взводу управління розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 не повернувся з лікування з військово-медичного клінічного центру міста Умань. Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 січня 2024 року №18 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 3, 4 п. 1, 2, 4, 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також за низьку виконавську дисципліну, яка виразилася у несвоєчасному подані службових документів щодо самовільного залишення частини підлеглим військовослужбовцем.

Представник вказала, що детально ознайомившись з отриманими матеріалами позивач категорично не погодився з рішенням, викладеним у наказі, та вважав, що відомості у матеріалах службового розслідування є такими, які не відповідають дійсності, а службове розслідування таким, що проведено із значним порушення чинного законодавства України, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №18 від 03 січня 2024 року «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 (пункти 3, 5.3, 5.5, 6.2 наказу).

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріалами службового розслідування, що досліджені судом у справі № 200/968/24, підтверджено наявність шкоди, зокрема довідками фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами службового розслідування також підтверджено протиправну поведінку позивача.

Але, головне в цій справі, що позивач, не розуміючи протиправність поведінки, свою безконтрольність, недбалість, неналежне виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, так і не поніс дотепер матеріальну відповідальність.

Знаковим, є те, що суд першої інстанції, скасовуючи п.п. 3, 5.3, 5.5, 6.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.012024 №18 «Про результати службового розслідування» не поновив права та законні інтереси позивача.

Вказане пояснюється тим, що жодний із вказаних пунктів розпорядчої частини наказу не містить вказівку щодо стягнення коштів з колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за заподіяну ним шкоду державі, а навпаки виключно реалізують вимоги ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з тим, щоб командир військової частини НОМЕР_2 прийняв рішення про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності.

В адміністративній справі відсутні докази притягнення до матеріальної відповідальності капітана ОСОБА_1 , зокрема згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.01.2024 №18 «Про результати службового розслідування» та відповідно до яких позивач поніс матеріальні втрати, обмеження особистих немайнових та майнових прав.

Жодна військова посадова особа військової частини НОМЕР_1 не вчинила протиправні дії відносно ОСОБА_1 . У той час, прийняте рішення військової частини НОМЕР_1 у вигляді відповідного наказу про результати службового розслідування відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте, виходячи із фактів та обставин, вчинених (допущених) позивачем.

На думку апелянта, задоволення цього безпідставного позову - це свято безкарності та заохочення для командирів діяти безвідповідально, недбало та без контролю за особовим складом в умовах воєнного стану та загрози державності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловила згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року на посаді командира взводу управління розвідувальної роти.

На дату складання даного позову до суду ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом КВ ОК «Південь» №59 від 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання капітан.

30.08.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) №1835 призначено службове розслідування відносно ОСОБА_2 за фактом самовільного залишення останнім військової частини.

Як вказував відповідач, дане службове розслідування призначено на підставі рапорту Позивача без дати, але за вх. №9982 від 30.08.2022.

Так, як встановлено судами у рапорті позивач клопотав про проведення службового розслідування ОСОБА_3 , що відображено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 №1835.

Проте, як вказав відповідач, службове розслідування, призначене на підставі рапорту Позивача, ОСОБА_3 у визначений строк не закінчено через низьку виконавську дисципліну останнього. У зв`язку із цим: 01.11.2022 командиром розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 на заступника командира розвідувальної роти з морально психологічного забезпечення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , за введення командира в оману, накладено дисциплінарне стягнення: ДОГАНА.

17.11.2022 командиром розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 на заступника командир розвідувальної роти з морально-психологічного забезпечення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , за недбале ставлення до виконання своїх обов`язків, накладено дисциплінарне стягнення: ДОГАНА.

24.04.2023 заступником командира з морально-психологічного забезпечення - начальник відділення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 на заступника командира резервної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , за порушення вимог статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накладено дисциплінарне стягнення: ПОПЕРЕДЖЕННЯ ПРО НЕПОВНУ СЛУЖБОВУ ВІДПОВІДНІСТЬ.

Водночас, представник відповідача стверджував, що позивач як командир (начальник) ОСОБА_3 не притягав останнього до відповідальність за несвоєчасне проведення службового розслідування, яке ініціював, але до якого втратив інтерес з 30.08.2022 до моменту надходження матеріалів розслідування у військову частину НОМЕР_2 . 02.10.2023, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №279 від 01.10.2023, старшого лейтенанта ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено до нового місця служби - військової частини НОМЕР_3 .

Також зважаючи, що службове розслідування ОСОБА_3 , не було закінчено, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 28.09.2023 №1835 призначено нову посадову (службову) особу із проведення розслідування, а саме старшого сержанта ОСОБА_6 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.09.2023 №1835 визначено новий строк проведення службового розслідування, до 08.10.2023.

Проте, як пояснив представник відповідача, у новий строк з об`єктивних причин не вдалось завершити службове розслідування, а саме через відсутність у військовій частині НОМЕР_1 військовослужбовців, які б мали надати пояснення: солдата ОСОБА_2 та капітана ОСОБА_1 .

14.11.2023, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №322 від 13.11.2023, старшого сержанта ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено до нового місця служби - військової частини НОМЕР_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.11.2023 №3467 призначено нову посадову (службову) особу із проведення розслідування, а саме підполковника ОСОБА_7 .

Як також стверджував відповідач, вже останньою посадовою (службовою) особою акт службового розслідування та матеріали подано командиру військової частини НОМЕР_1 на розгляд у встановлені строки.

Так, відповідно до матеріалів службового розслідування встановлено, що 30 серпня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1835 було призначено службове розслідування відносно солдата ОСОБА_2 .

Як вбачається з акту службового розслідування від 21.12.2023, 30 серпня 2022 року від тимчасово виконуючого обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 надійшов рапорт за вхідним №9982, з якого стало відомо, що механік-водій-електрик відділення командно-штабних машин взводу управління розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 не повернувся з лікування з військово-медичного клінічного центру міста Умань.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 січня 2024 року №18 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 3, 4 п. 1, 2, 4, 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також за низьку виконавську дисципліну, яка виразилася у несвоєчасному подані службових документів щодо самовільного залишення частини підлеглим військовослужбовцем.

Військова частина НОМЕР_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 (чинне місце служби Позивача) відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою притягнення до відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 04.01.2024 надіслала лист № 89 (вхідний №394 від 17 січня 2024 року) з матеріалами службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу до місця несення служби солдата ОСОБА_2 , спричинення матеріальної шкоди та нанесення збитків державі в сумі 69 169,63 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Отже, повна матеріальна відповідальність може настати лише за умисні винні протиправні дії.

Приписами статті 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.

Крім того, аналізуючи положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», можна дійти висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Так, з матеріалів розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_2 проходив лікування у місті Дніпро в період з 19 по 23 серпня 2023 року та у місті Умань в період з 23 по 29 серпня 2023 року, після чого виписаний до військової частини для подальшого проходження військової служби; 30 серпня 2023 року старший лейтенант ОСОБА_1 під час проведення шикування особового складу виявив факт відсутності на службі солдата ОСОБА_2 та в той же день подав рапорт за вхідним №9982; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 вересня 2022 року №213-РС та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_2 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 112 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», командир роти зобов`язаний, зокрема, проводити огляд та інструктувати військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядження і контролювати їх повернення; знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком.

Так, слід звернути увагу на той факт, що статутом внутрішньої служби Збройних Сил України не передбачено такого обов`язку командира роти, як зняття військовослужбовця з усіх видів забезпечення.

Натомість, під час контролю чисельності особового складу, старший лейтенант ОСОБА_1 , як встановлено судом під час розгляду даної справи та підтверджено відповідними доказами, невідкладно повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту неповернення з лікування солдата ОСОБА_2 до військової частини, шляхом подання відповідного рапорту.

Крім того, відповідно до вимог п. 15 Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

З аналізу наведених норм місцевий суд дійшов висновку, що позивачем було виконано всі покладені на нього обов`язки, як на тимчасово виконуючого обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 . А сам позивач контролював чисельність (наявність та відсутність) особового складу, а також здійснював контроль за поверненням з лікування підлеглих.

Так, згідно матеріалів службового розслідування, солдат ОСОБА_2 був виписаний з лікувального закладу 29 серпня 2022 року, а вже наступного дня 30 серпня 2022 року старший лейтенант ОСОБА_1 після встановлення відсутності солдата направив командиру військової частини рапорт про призначення службового розслідування за фактом відсутності його підлеглого.

Натомість, обов`язок щодо зняття з усіх видів забезпечення військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, а саме оголошення відповідного наказу покладається на командира військової частини НОМЕР_1 , який був вчасно повідомлений про даний факт, проте не виконав покладені на нього обов`язки.

Щодо порушення процедури проведення службового розслідування.

Частиною 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України відбувається згідно із Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (далі Порядок № 608).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Так, фактичний термін проведення службового розслідування значно перевищує строк, встановлений законодавством.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608, службове розслідування було завершено через понад 16 місяців з дня його призначення командиром військової частини НОМЕР_1 , а саме 30 серпня 2022 року початок службового розслідування відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1835; закінчення службового розслідування 03 січня 2024 року.

Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

За приписами пункту 3 Розділу II Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Порядку № 608, Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службового розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Відповідно пунктів 1-6 Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили.

У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Проте, як встановлено місцевимп судом на підставі наявних доказів у справі, в матеріалах службового розслідування відсутні письмові пояснення позивача або акт про відмову позивача від надання пояснень, а також, відсутні будь-які докази обізнаності позивача про проведення розслідування.

Також слід зауважити, що відомості у бланку отримання пояснень від 24.10.2023 були записані зі слів позивача у побутовій розмові телефоном, проте позивач не був жодним чином попереджений про факт проведення службового розслідування та здійснення запису його пояснень. Зазначені обставини представниками відповідача під час розгляду справи спростовані не були, як і не було надано інших доказів, які б свідчили про зворотне.

Крім того, всупереч вимог пункту 2 розділу ІV Порядку № 608, відсутні вказівки на фіксування розмови технічними засобами та характеристики таких засобів.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з пункту 5 розділу VІ Порядку № 608 акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.

Проте, всупереч вимог законодавства, позивач не був ознайомлений із наказом командира про результати службового розслідування. Він дізнався про факт завершення розслідування та притягнення його до відповідальності з матеріалів, що надійшли до його дійсного місця служби.

Так, у зв`язку із чисельними порушеннями процедури проведення службового розслідування з боку відповідача, позивач був позбавлений можливості порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації, висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять, а також ознайомлюватися з актом службового розслідування.

Щодо протиправності наказу про результати службового розслідування в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Згідно ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2023 року №29 ОСОБА_1 визнано таким, що з 30 січня 2023 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби.

Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності прийнято з порушенням встановленого порядку притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності та за межами наданих повноважень, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Таким чином, відповідач не вжив всіх заходів для здійснення всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинив дій, передбачених законодавством, та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення у осіб, яких таке розслідування безпосередньо стосувалось; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Також в матеріалах службового розслідування відсутній безпосередній наказ про результати службового розслідування, яким ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності. Наявний лише витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 18 від 03 січня 2024 року.

Крім того, суд першої інстанції вважав помилковою правову позицію представників відповідача, яка полягає у тому, що на час розгляду справи відсутні відомості про фактичне притягнення позивача до матеріальної військовою частиною, в якій він на теперішній час проходить службу, а отже і відсутні підстави визнавати наказ від 03.01.2024 № 18 протиправним.

Місцевий суд вказав, що саме спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №18 від 03 січня 2024 року «Про результати службового розслідування» притягнуто до матеріальної відповідальності позивача - ОСОБА_8 , і в зв`язку з прийняттям саме цього спірного наказу для позивача настають відповідні негативні наслідки у вигляді матеріальної відповідальності, і саме цьому наказу та підставам його прийняття суд надає правову оцінку. Фактичне його виконання або невиконання не формують висновків про правомірність або протиправність його прийняття.

З урахуванням зазначених обставин та досліджених доказів, окружний суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 18 від 03 січня 2024 року «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 (пункти 3, 5.3, 5.5, 6.2 наказу), відповідно до якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 69 169,63 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, матеріалами справи підтверджується, що на час видання оспрюваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №18 від 03 січня 2024 року позивач проходив службу в іншій військовій частині.

Згідно ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

В оскаржуваному наказі зазначене наступне:

…

3. За особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 3, 4, п. 1, 2, 4, 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також за низьку виконавську дисципліну, яка виразилася у несвоєчасному поданні службових документів щодо самовільного залишення військової частини підлеглим військовослужбовцем, тимчасово виконуючий обов`язки командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , підлягає притягненню до матеріальної відповідальності у повному обсязі за нанесення збитків державі в сумі 69 169,63 грн.

…

Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

…

5.3 Внести в книгу стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 суму переплати грошового забезпечення, яке було нараховане в період з серпня 2022 року по січень 2023 року солдату ОСОБА_2 в сумі 69 169,63 грн та облікувати вказану суму за старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

…

5.5 Передати дебіторську заборгованість в сумі 69 169,63 грн, яка облікована за старшим лейтенантом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 .

…

6. Заступнику командира розвідувальної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити:

…

6.2 відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою притягнення до відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування про неповернення з лікувального закладу до місця несення служби солдата ОСОБА_2 , спричинення матеріальної шкоди та нанесення збитків державі в сумі 69 169,63 грн направити до військової частини НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 (чинне місце служби Позивача) відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою притягнення до відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 04.01.2024 надіслала лист № 89 (вхідний №394 від 17 січня 2024 року) з матеріалами службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу до місця несення служби солдата ОСОБА_2 , спричинення матеріальної шкоди та нанесення збитків державі в сумі 69 169,63 грн.

Отже, оскаржуваним наказом позивач НЕ БУВ притягнутий відповідачем до будь-якої відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 14 вказаного вище Закону саме Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

При цьому слід зазначити, що пункти 5.3 та 5.5 оскаржуваного наказу адресовані начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо не зачіпають права, свободи або інтереси позивача.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, порушення прав, свобод або інтересів особи має бути реальним на момент її звернення до суду, а не ілюзорним або таким, що може відбутись в майбутньому.

Жодних доказів настання будь-яких негативних наслідків у вигляді матеріальної відповідальності для позивача внаслідок видання відповідачем оскаржуваного наказу матеріали справи не містять.

За таких обставин позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі № 200/968/24 скасувати повністю.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повне судове рішення 31 жовтня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук