Справа № 560/12009/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у якому просить суд:

"-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 року № 18, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документа про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про неприйняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за новим місцем проживання у м. Конотоп Сумської області і за результатами розгляду її заяви від 14.06.2024 року про призначення пенсії за віком та зобов`язати призначити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 14.06.2024 року."

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зазначає, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час своєї трудової діяльності набула право на призначення пенсії згідно із чинним законодавством України. Управлінням Пенсійного фонду в АР Крим ОСОБА_1 у 2014 році призначена пенсія за вислугу років. Позивачка вказує, що на момент звернення їй не було надано пенсійне посвідчення у зв`язку із закінченням спеціалізованих бланків, проте міським управлінням праці та соціального захисту населення м. Саки надано статус ветерана праці, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 . Зазначає, що з 2020 року перемістилась на постійне місце проживання з м. Саки АР Крим до міста Конотоп, про що у 05.10.2020 року отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5919-. Позивачка посилається на те, що зверталася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами про переведення пенсійної справи з АР Крим, у зв`язку із зміною місця проживання та поновлення виплати пенсії, однак листом № 1800-0202-8/8900 від 03.05.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області на звернення ОСОБА_1 , надало відповідь, що згідно з п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1), заява про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. 24.06.2024 р. отримало рішення про відмову у призначенні пенсії від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 р. № 18.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.08.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року: відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області.

До суду 16.09.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшло клопотання про долучення доказів, яке за свою суттю є відзивом на позов, у якому зазначено, що відповідно до наданих ОСОБА_1 документів, страховий стаж позивачки 36 років 04 місяці 22 дні. Відповідач вказує, що до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 01.03.2014 по 01.10.2014 року, з 09.01.2015 по 29.10.2018 згідно із записами № 13-15 трудової книжки від 31.08.1977 серія НОМЕР_3 , оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До переліку документів не долучено пенсійну справу та довідку-атестат про дату припинення виплати пенсії, що унеможливлює призначення пенсії (взяття на облік до органу Пенсійного фонду України) за місцем постійного або тимчасового проживання пенсіонера. Відповідач зазначає, що, за наданими ОСОБА_1 документами, право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 у позивачки відсутнє.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області не скористалася правом на подачу пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 05.10.2020 №5919- про взяття на облік ВПО.

Позивачка набула право на призначення пенсії та управлінням Пенсійного фонду в АР Крим у 2014 році їй призначена пенсія за вислугу років, однак на момент звернення позивачці не надано пенсійне посвідчення у зв`язку з закінченням спеціалізованих бланків, проте міським управлінням праці та соціального захисту населення м. Саки ОСОБА_1 надано статус ветерана праці, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 .

Позивачка з 2020 року перемістилась на постійне місце проживання з АДРЕСА_1 .

Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , у неї наявний стаж 36 років 4 місяці 22 дні.

Позивачка неодноразово зверталася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами про переведення пенсійної справи з АР Крим, у зв`язку із зміною місця проживання та поновлення виплати пенсії.

Листом № 1800-0202-8/8900 від 03.05.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області на звернення ОСОБА_1 надало відповідь, що згідно із п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1), заява про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Позивачка 14.06.2024 звернулася із заявою до Відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Сумській області про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання.

24.06.2024 позивачка отримало рішення про відмову у призначенні їй пенсії від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 р. № 18, у якому вказано, що згідно п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 234. У. ч. 9 п. 2.1 Порядку 22-1 зазначено, що заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.

ОСОБА_1 вважає бездіяльність відповідача незаконною, такою що порушує її право на належний соціальний захист, а тому звернулася до суду за захистом порушених прав із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Європейська соціальна хартія, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, який визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Відтак, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Керуючись ст. 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Частини 1 та 2 ст. 4 Закону № 1706-VII встановлюють, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. За приписами ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, зокрема, виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17 зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 р. № 18 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення, воно не містить посилань на наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, щодо позивачки. Не надано доказів існування таких підстав і до суду.

Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації, визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 234 від 02.06.2014 (далі - Порядок № 234).

За приписами пунктів 3 та 4 Порядку № 234, особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально. Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії. Необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території.

Натомість, позивачка з 2020 року перемістилась на постійне місце проживання з м. Саки АР Крим до міста Конотоп та має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 05.10.2020 № 5919-500031323 про взяття на облік ВПО.

Відтак, посилання відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, на необхідність витребування пенсійної справи позивачки у органів російської федерації (у паперовій формі) для поновлення виплати їй пенсії, є безпідставними.

Згідно із абзацом першим п. 2.8 Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно до абзацу дев`ятого п. 2.8 Порядку № 22-1 громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 № 18, підставою для відмови у поновленні виплати пенсії позивачки є те, що до переліку документів не долучено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Разом з тим, ані пунктом 2.8 Порядку 22-1, ані іншими нормами закону на позивачку не покладений обов`язок щодо надання до органу Пенсійного фонду документів про припинення виплати пенсії.

Натомість, зазначеними вище нормами передбачено обов`язок відповідача поновити виплату пенсії після надходження на запит документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно до п. 4.8 Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Отже, наведені відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, обставини не є перешкодою для виконання органом Пенсійного фонду покладених на нього обов`язків.

Відсутність пенсійної справи у паперовій формі також не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії або у її призначенні, оскільки особа не може нести негативних наслідків через відсутність або неможливість отримання її пенсійної справи з незалежних від неї причин.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частина 2 ст. 20 Закону №389-VIII передбачає, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Крім того, умова щодо отримання пенсійної справи від органів російської федерації покладає на громадян України надмірний та необґрунтований тягар, що позбавляє права на пенсійні виплати. Враховуючи факт розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення фізичних осіб або ж навіть органів ПФ України до органів російської федерації для витребування пенсійної справи та інших документів, є фактично неможливим, що загалом позбавляє частину громадян України можливості отримувати пенсію, відтак порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що витребування пенсійної справи позивачки від пенсійного органу за попереднім місцем її проживання покладається саме на орган, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, не надані належні докази того, що позивачка на час звернення із заявою або на цей час отримує пенсію від органу пенсійного забезпечення російської федерації.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 № 18, яким ОСОБА_1 , відмовлено в призначені пенсії за віком.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначення пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного виходить, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 , поданої до ГУ ПФУ в Сумській області, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку № 22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивачки про призначення їй пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про необхідність: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 № 18, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 14.06.2024 року ОСОБА_1 .

При цьому, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 14.06.2024 року ОСОБА_1 , то суд додатково зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи, відповідач вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані позивачкою до заяви, які суд визнав протиправними, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

За нормами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.06.2024 № 18, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про не прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 14.06.2024 ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 , (( АДРЕСА_2 ) , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області ( 40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43 , код ЄДРПОУ - 21318350 )

Головуючий суддя Є.В. Печений