Справа № 440/11719/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/11719/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 02.10.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 24.02.2022 по 19.05.2023 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

18.10.2024 до суду надійшов відзив на позов, у якому міститься заява представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з огляду на пропуск ним строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши заяву представника відповідача та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Цей спір стосується правомірності нарахування й виплати позивачу грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 19.05.2023.

Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отож для визначення строку звернення до суду з цим позовом слід врахувати приписи статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.08.2023 у справі №280/6779/22, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на початок виникнення спірних відносин - 24.02.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).".

Тобто до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23, від 24.10.2024 у справі №200/5154/22.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постановах від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 07.10.2024 у справі №500/7802/23.

Отож до позовних вимог ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 строк звернення не застосовується.

Також суд в ухвалі від 07.10.2024 про поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 звернув увагу, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 №211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 №651).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 у справі №160/759/23.

Суд повторює, що позивач з 24.02.2022 по 02.11.2023 проходив військову службу.

Наказом начальника Кременчуцького РТЦКСП від 02.11.2023 №301 майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів вручення позивачу 02.11.2023 письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні з військової служби у порядку, визначеному статтею 116 КЗпП України.

Так само в матеріалах справи відсутні відомості про ознайомлення позивача з розміром його грошового забезпечення під час проходження військової служби.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Доводи представника відповідача про те, що зазначені вище приписи статті 116 КЗпП України не поширюються на військовослужбовців суд визнає помилковими з огляду на наведений вище висновок Верховного Суду щодо поширення на спірні відносини положень статті 233 КЗпП України, у частині другій якої міститься бланкетна норма про необхідність вручення працівнику про звільнення письмового повідомлення у порядку, передбаченому статтею 116 КЗпП України.

Представник відповідача не довів належними та допустимими доказами факт ознайомлення позивача з розміром його грошового забезпечення та порядком його обчислення (шляхом надання розрахункових листів, письмових повідомлень тощо).

14.09.2024 представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з адвокатським запитом щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, у відповідь на який відповідач листом від 24.09.2024 (отриманий позивачем 25.09.2024) повідомив, що грошове забезпечення ОСОБА_1 у спірний період нараховано з урахуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом станом на 1 січня 2018 року, - у розмірі 1762,00 грн.

Тож про порушення права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі позивач довідався лише у вересні 2024 року, адже сам лише факт проходження ним військової служби та отримання грошового забезпечення без ознайомлення з розрахунком такого грошового забезпечення не дає підстав для висновку про те, що позивач знав про порушення свого права.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

А тому у задоволенні заяви представника відповідача належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 5, 44, 118, 121, 122, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя Олександр КУКОБА