Справа № 373/68/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/68/24
УХВАЛА

29 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Мельничука В.П. та суддів Бужак Н.П., Василенка Я.М., перевіривши матеріали апеляційної скарги Виконувача обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 015351 від 15 серпня 2023 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 КУпАП.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Також, не погоджуючись з таким судовим рішенням, Бориспільською окружною прокуратурою подано апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, не погоджуючись з таким судовим рішенням, Дівичівською сільською радою подано апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року апеляційну скаргу Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм залишено без руху, оскільки не зазначено поважних причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою та не сплачено судовий збір за її подання.

Також, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року апеляційну скаргу Бориспільської окружної прокуратури залишено без руху, оскільки:

1) не надано доказів сплати судового збору;

2) не зазначено в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Крім того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року апеляційну скаргу Дівичівської сільської ради залишено без руху, оскільки не надано доказів сплати судового збору.

У звязку з неусуненням недоліків, визначених в ухвалах про залишення апеляційних скарг без руху, ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року апеляційні скарги Бориспільської окружної прокуратури, Дівичівської сільської ради повернуто особам, які їх подали.

Також, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Виконувач обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури, не погоджуючись з оскаржуваним вищевказаним судовим рішенням, повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Питання, пов`язані з участю прокурора у судовому процесі, врегульовані статтею 53 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Реалізація прокурором права на подання касаційної скарги потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, а також органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або його відсутність.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Частиною 3 статті 23 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зміст вказаної норми Закону свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно.

Таке «нездійснення захисту» полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Водночас, «здійснення захисту неналежним чином» полягає в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Проте, «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їхнього захисту та ефективне здійснення процесуальних прав Позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16.

Як зазначалося вище, Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм реалізувало своє право на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року у справі № 373/68/24 шляхом звернення до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Разом із тим, у цій справі Відповідачем не було дотримано вимог КАС України щодо належного оформлення апеляційної скарги в частині надання документу про сплату судового збору, з огляду на що Шостий апеляційний адміністративний суд застосував передбачений процесуальним законом механізм та постановив відповідні ухвали: про залишення апеляційної скарги без руху та в подальшому про її повернення (у зв`язку із неусуненням недоліків).

За описаних обставин можна зробити висновок, що орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, а саме Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, вчиняло дії щодо апеляційного оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року у справі № 373/68/24. Відтак, у даному випадку не йдеться мова про пасивну поведінку контролюючого органу та його бездіяльність щодо оскарження судового рішення, адже ним були вчинені юридично значимі та передбачені процесуальним законом дії, спрямовані на захист інтересів держави у справі № 373/68/24 шляхом оскарження рішення суду в апеляційному порядку. Проте, Відповідачем було порушено приписи КАС України щодо належного оформлення апеляційної скарги, а тому Шостим апеляційним адміністративним судом було застосовано передбачений цим Кодексом порядок вирішення таких питань.

Разом з тим, недотримання Відповідачем вимог процесуального кодексу при реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення не може слугувати підставою для звернення Виконувача обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури з апеляційною скаргою замість нього, оскільки це призведе до порушення принципу юридичної визначеності та рівності учасників справи перед законом і судом.

Так, статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Верховний Суд в постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 697/2655/21 зазначив, що наявність у прокурора передбачених статтею 23 Закону № 1697-VII та статтею 53 КАС України повноважень на представництво інтересів держави в суді не означає, що такі повноваження можуть використовуватися у кожному разі, коли наявний у спірних правовідносинах уповноважений державний орган не недотримуватиметься норм процесуального закону при зверненні до суду. Прокурор не може виступати у суді як альтернативний суб`єкт при наявності належного державного органу і не може його замінювати у випадках недотримання останнім норм процесуального закону при зверненні до суду. Це може буде розцінено як надання суб`єкту владних повноважень певних процесуальних переваг перед іншими учасниками спору, тобто порушення принципу рівності учасників справи перед законом і судом. Також це може призвести до порушення принципу юридичної визначеності, який застосовується не тільки щодо сторін судового провадження, а й до суду, оскільки процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні розуміти наслідки їх недотримання.

Отже, фактично підставою звернення до суду апеляційної інстанції у даній адміністративній справі стала незгода прокурора з висновками суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, а не нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави.

Таким чином, звертаючись до суду, Виконувач обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури перекладає на себе компетенцію відповідних уповноважених органів за відсутності на це визначених законодавчих підстав.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у разі відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 4 статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення апеляційної скарги Виконувача обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури на підставі п. 1 ч. 4 статті 298 КАС України, оскільки останнім не підтверджено наявність у нього адміністративної процесуальної дієздатності на звернення до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах держави.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 248, 298, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Бориспілької окружної прокуратури на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко