Справа № 300/1535/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1535/24 пров. № А/857/23436/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року, головуючий суддя Микитин Н.М., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, ГУПФУ в Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення № 60, зобов`язати поновити та провести перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з 08.01.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є пенсіонером і перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області та з 02.09.2014 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. Рішенням ГУПФУ в Івано-Франківській області від 11.01.2024 року № 0 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для підрахунку її пенсії використовуються показники середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки. В подальшому, 23.01.2024, ГУПФУ в Івано-Франківській області після повторного розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії № 60. Однак, на думку представника позивача, рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача та бездіяльність відповідачів щодо незастосування для підрахунку пенсії позивача показників середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки є протиправними, оскільки отримавши посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_1 , позивач фактично підтвердила своє проживання на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років, станом на 01 січня 1993 року. Крім того, оскільки позивач звернулася за призначенням пенсії за віком 08.01.2024 року, для розрахунку розміру її пенсії слід застосовувати показники середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23.01.2024 року №60 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 08.01.2024 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 08.01.2024 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУПФУ в Івано-Франківській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі; відповідач скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тими ж доводами, що наводились нею у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

ГУПФУ в Івано-Франківській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач з 01.09.1985 року по 22.06.1989 року навчалася у Київському державному педагогічному інституті, а тому фізично в даний період не могла знаходитись в зоні посиленого радіоекологічного контролю, то нею не підтверджується умова проживання станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України у Київській області та з 02.09.2014 року позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішення № 60 від 23.01.2024 року, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовлено в переведенні на пенсію за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 та повідомлено що оскільки остання навчалась у Київському державному педагогічному інституті з 01.09.1985 року по 22.06.1989 року згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.1989 року, а даний навчальний заклад розташовано у місті, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, то для зарахування періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 року по 22.06.1989 року згідно довідки №204 від 26.07.2023 року, виданої виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради немає законних підстав.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на адвокатський запит щодо отримання інформації про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 , зареєстрований 18.01.2024 року №2184/8, листом від 14.02.2024 року №1000-0202-8/26082 повідомлено представника позивача, що 27.07.2023 року, 11.12.2023 року та 08.01.2024 року заявниця зверталась із заявами встановленого зразка та документами про переведення на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 20.02.1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), як особа, що є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Документи розглядались за принципом екстериторіальності Головними управліннями Пенсійного фонду України в Сумській, Миколаївській та Івано-Франківській областях. Відповідно, 30.07.2023 року 19.12.2023 року та 23.01.2024 року винесено рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ, оскільки не виконано умови постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років станом на 01.01.1993 року.

Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №60 у призначенні пенсії протиправною та не погоджуючись із обчисленням відповідачем при перерахунку розміру пенсії позивача, а саме невірного застосування Управлінням показника середньої заробітної плати, що порушує право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності достеменно підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, що дає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. При цьому, права позивача щодо застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні при здійсненні такого переведення та виплати пенсії будуть порушені.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (2 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 4 роки, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Так, як слідує з матеріалів справи позивач у період з 01.09.1985 року по 22.06.1989 року навчалась у Київському державному педагогічному інституті, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 від 26.06.1989 року.

Судом також встановлено, що даний навчальний заклад розташовано в населеному пункті, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постійне місце роботи/навчання на денній формі позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у Київському державному педагогічному інституті спростовує факт постійного проживання його у зоні посиленого радіологічного контролю в цей період.

Таким чином, доказами, долученими до матеріалів справи, не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивача на території посиленого радіологічного контролю понад 4 роки станом на 01.01.1993 року (у позивача 2 роки 11 місяців 7 днів), відтак вона не набула права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, колегія суддів вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, однак не підтверджує факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 роки з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині, відтак такі задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволення позовні вимоги в частині зобов`язання поновити та провести перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, оскільки такі є похідними від наявності у позивача права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги ГУПФУ в Івано-Франківській області є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, через що судове рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового в цій частині, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі №300/1535/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді М. А. Пліш
С. М. Кузьмич