Справа № 360/497/24
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/497/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Марини Аліни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Марини Аліни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.05.2022 по 05.02.2024 включно;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 09.05.2022 по 31.12.2022 включно (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2022 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2023 по 31.12.2023 включно (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2023 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік - 2684,00 грн та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2024 по 05.02.2024 включно (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2024 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2024 рік - 3028,00 грн та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені протягом 2022 - 2024 років суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн, на 2023 рік - 2684,00 грн та на 2024 рік 3028,00 грн;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.02.2023 по 31.10.2023 та з 01.01.2024 по 05.02.2024 у повному розмірі з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік - 2684,00 грн та на 2024 рік 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 09.05.2022 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 № 131 (по стройовій частині) по 05.02.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 №36 (по стройовій частині) виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 05.02.2024.

У період з 09.05.2022 по 05.02.2024 позивач отримував грошове забезпечення з розрахунку, затвердженого Постановою у редакції від 21 лютого 2018 року №103, а саме розміри посадових окладів, окладів військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".

Оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому вважає, що грошове забезпечення йому повинно було нараховуватись відповідачем з 09.05.2022 по 31.12.2022 з врахуванням прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, з 01.01.2023 по 31.12.2023 з врахуванням прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, а з 01.01.2024 по 05.02.2024 з врахуванням прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024.

Також адвокатом позивача зазначено, що згідно виписки по картковому рахунку Головного управління з обслуговування клієнтів АТ "Ощадбанк" у позивача відсутнє нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 дата виключення позивача з списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та за період з 01.02.2023 по 31.10.2023.

У періоди з 01.02.2023 по 31.10.2023 та з 01.01.2024 по 05.02.2024 позивач знаходився у списках військової частини НОМЕР_2 .

Як зазначено в позові, причини не виплати грошового забезпечення позивачу відповідачем не доведено.

На даний час, грошове забезпечення позивачу з 01.02.2023 по 31.10.2023 та з 01.01.2024 по 05.02.2024 не нараховане та не виплачено, але у той же час позивач отримував періодично грошове забезпечення у період з 01.02.2023 по 05.02.2024, тому розраховував на те, що отримає все належне грошове забезпечення після виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що не було зроблено відповідачем.

23.11.2023 позивач звертався з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування щодо неотримання ним грошового забезпечення з 01.02.2023, однак відповіді не отримав.

Позивач вважає, що відповідач не розрахувався з ним повністю за вказаний період проходження служби, що підтверджує протиправну бездіяльність відповідача, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, з цього приводу подав відзив, в якому зазначив наступне.

Позивач у період з 09.05.2022 по 05.02.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №60 від 29.02.2024 нижчепойменованих військовослужбовців зарахувати на всі види забезпечення в зв`язку прибуттям з гауптвахти: солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Вважати таким, що вибув на гауптвахту з 14 листопада 2022 року, зняти з грошового забезпечення з 14 листопада 2022 року.

Вважати таким, що повернувся з гауптвахти 01 лютого 2023 року, зарахувати на грошове забезпечення з 01 лютого 2023 року.

Перерахувати грошове забезпечення.

Відповідно до довідок фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 позивачу було нараховане грошове забезпечення в повному обсязі відповідно до законодавства за спірні періоди.

Підстав для нарахування додаткової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністра України № 168 у позивача відсутні, адже він не перебував у районах ведення воєнних (бойових) дій. Підстави для отримання такої винагороди чітко передбачені законодавством.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив не має жодних заперечень, які стосуються позовних вимог по суті. У зв`язку з чим просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Також відповідачем надано письмові пояснення, в яких, серед іншого, зазначив, щодо виплати грошового забезпечення, що було виплачена ОСОБА_1 у березні 2024 року сума 9199,29 гривень увійшли січень -лютий місяць 2024 року, відповідною підставою для перерахунку став наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.02.2024 №60.

Стосовно не нарахування в січні лютому 2024 року грошового забезпечення відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 позивач був виключений зі списків частини, але наказом командира військової НОМЕР_1 від 25.01.2024 № 25 було скасовано пункт 3.4 наказу № 24 від 25.01.2024 як нереалізований.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 року №36 солдат ОСОБА_1 був виключений зі списків частини, відбулася затримка при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.

Стосовно не виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 за період лютий 2023 року по жовтень 2023 року - не проводилося нарахування та виплата грошового забезпечення, так як він перебував на гауптвахті відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 №326 знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 №276 зарахований на всі види забезпечення в зв`язку з поверненням з гауптвахти.

Також відповідач зазначив, що нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення відповідно до довідок фінансово економічної служби проведено.

Судом по справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення недоліків за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 15.07.2024 повторно витребувано від відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 15.08.2024 застосовано до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 штраф у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 908,40 грн. Повторно витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 16.08.2024 зупинено провадження по справі.

Ухвалами суду від 14.10.2024: поновлено провадження у справі; повернуто без розгляду заяву адвоката Марини Аліни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог; продовжено відповідачу строк для подачі відзиву по справі; витребувано від відповідача докази по справі та письмові пояснення; зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.10.2024 поновлено провадження у справі.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 23 липня 2024 року №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 №131 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №166 від 13.06.2022 нижчепойменованих військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового та старшинського складу, увільнити від займаних посад і призначити солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №153-РС від 12.06.2022 на посаду стрільця-помічника гранатометника і відділення охорони взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 100915А/630 (5887), вважати таким, що з 13 червня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240 % посадового окладу.

Також судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2022 у справі № 202/9054/22 (провадження № 1-кс/202/5232/2022) за клопотанням слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєверодонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську Король А., яке погоджено з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Медуновим В., у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР 10.11.2022 за № 0001115 застосовано відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 07 січня 2023 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №326 від 17.11.2022 відповідно до підпункту 13 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а також знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, в тому числі з грошового забезпечення з 14 листопада 2022 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.01.2023 у справі № 204/14/23 (провадження № 1-кп/204/498/23) за кримінальним провадженням № 0001115, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2022, за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, продовжено обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті в ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів до 06 березня 2023 року включно.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №276 від 03.10.2023 нижчепойменованих військовослужбовців зарахувати на всі види забезпечення в зв`язку прибуттям з гауптвахти: солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Зарахувати на грошове забезпечення з 03 жовтня 2023 року.

Зарахувати на продовольче забезпечення з 04 жовтня 2023 року.

23.11.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому зазначив, що з 01.02.2023 по 31.10.2023 позивачем було отримано всього 6000,00 грн всіх видів грошового забезпечення. З 01.02.2023 по 31.10.2023 позивач постійно знаходився на території військової частини НОМЕР_1 , але грошового забезпечення не отримував. Також в рапорті зазначено, що з 23.02.2023 по 19.06.2023 позивач постійно знаходився у зоні ведення бойових дій, але відповідну додаткову грошову винагороду не отримував. Просив дозволу на проведення службового розслідування.

23.11.2023 адвокат позивача звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, якою просила провести службове розслідування по факту невиплати солдату ОСОБА_1 грошового забезпечення/одноразових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди.

На вищевказану заяву відповідачем надано відповідь від 30.11.2023 №1/1279, в якій зазначено, що згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2022 №326 та від 03.10.2023 №276 солдат ОСОБА_1 був знятий з грошового забезпечення у зв`язку із перебуванням на гауптвахті в період з 14.11.2022 по 03.10.2023. Також зазначено, що станом на дату надання відповіді відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_1 на перерахунок грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 за період з 01.02.2023 по 03.10.2023 та відсутні зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 на виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди під час дії воєнного стану за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2023 року. Після видання командуванням військової частини НОМЕР_1 відповідних наказів солдату ОСОБА_1 буде невідкладно здійснена виплата грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 03.10.2023 (за наявності підстав) та додаткової винагороди за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2023 року у розмірі 30000 або 100000 грн (за наявності підстав).

Також судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №140 від 06.01.2024 призначено службове розслідування за фактом несвоєчасного повернення та подання документів ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 №476 від 03.02.2024, серед іншого, в ході проведення службового розслідування факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , несвоєчасного повернення та подання документів ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , не підтвердився. Факт невиплати солдату ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 01.10.2023 підтвердився. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити солдату ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 01.10.2023. Начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 внести в наказ про виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 01.10.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №60 від 29.02.2024 нижчепойменованих військовослужбовців зарахувати на всі види забезпечення в зв`язку з прибуттям з гауптвахти: солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Вважати таким, що вибув на гауптвахту з 14 листопада 2022 року, зняти з грошового забезпечення з 14 листопада 2022 року.

Вважати таким, що повернувся з гауптвахти 01 лютого 2023 року, зарахувати на грошове забезпечення з 01 лютого 2023 року.

Перерахувати грошове забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 05.02.2024 вважати такими, що вибули із складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії збройних сил російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні Донецьк, а саме: вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : солдат ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній стрілець-помічник гранатометника 1 відділення охорони взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 18.01.2024 №19-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_5 , ВОС-100915А/630 і вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження військової служби.

З 05 лютого 2024 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 06 лютого 2024 року.

Вислуга у Збройних Силах України станом на 05.02.2024 становить: календарна 00 років 10 місяців 08 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 00 років 10 місяців 08 днів. Період із 14.11.2022 по 03.10.2023 відповідно до п. 5 розділу IV наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 до вислуги років в календарному обчисленні не зарахований час тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 №248/1210 виплатити: оклад за військове звання та надбавки за вислугу років за період по 05 лютого 2024 року.

Грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік, відповідно до пункту 2 розділу ХХІІІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 виплачена згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.10.2023 №7331.

Грошова допомога для оздоровлення за 2024 рік, відповідно до пункту 2 розділу ХХІІІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не виплачена.

Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 №260 не виплачувалась.

Відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022 премію за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не виплачувати (не перебував у районах забезпечення вищезазначених заходів у лютому 2024 року).

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана.

Щорічна основна відпустка за 2024 рік не використана.

Відпустка за сімейними обставинами за 2024 рік не надавалась.

Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались.

Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Отже, на підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що позивачу відповідач мав нараховувати і виплачувати грошове забезпечення за періоди з 09.05.2022 по 13.11.2022 та з 01.02.2023 по 05.02.2024.

Період з 09.05.2022 по 13.11.2022 є спірним лише в контексті застосування розміру прожиткового мінімуму при визначенні розмірів посадового окладу, окладу військового (спеціального) звання позивача при розрахунку грошового забезпечення під час проходження військової служби.

Період з 01.02.2023 по 05.02.2024 є спірним, окрім застосування розміру прожиткового мінімуму при визначенні розмірів посадового окладу, окладу військового (спеціального) звання позивача при розрахунку грошового забезпечення, ще й у виплаті безпосередньо самого грошового забезпечення з лютого по жовтень 2023 року та з 01.01.2024 по 05.02.2024.

Так, згідно довідок відповідача про нарахування та утримання грошового забезпечення за періоди 01/2022 - 12/2022, 01/2023-12/2023, 01/2024-12/2024 ОСОБА_1 не виплачено грошове забезпечення за періоди з лютого 2023 року по жовтень 2023 року включно; в січні-лютому 2024 року відбулось нарахування грошового забезпечення разом із коригуванням, що призвело до того, що в цих місяцях позивачу також не було виплачено грошове забезпечення. Остаточний розрахунок відбувся у березні 2024 року, до виплати нараховано 9 199,29грн.

Вказані обставини також підтверджуються випискою по картковому рахунку позивача, що наявна в матеріалах справи.

Як зазначив відповідач у письмових поясненнях стосовно невиплати позивачу грошового забезпечення у січні-лютому 2024 року, то воно відбулось внаслідок того, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 був виключений зі списків частини, але наказом командира військової НОМЕР_1 від 25.01.2024 №25 було скасовано пункт 3.4 наказу №24 від 25.01.2024 як нереалізований. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 №36 солдат ОСОБА_1 був виключений зі списків частини, а тому відбулася затримка при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.

На підтвердження вказаних фактів відповідач надав зазначені вище накази командира військової частини, ідентичні довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за періоди 01/2022 - 12/2022, 01/2023-12/2023, 01/2024-12/2024 тим, які були надані раніше, а також розрахункові листи.

При цьому, з розрахункових листів судом встановлено, що в період з лютого 2023 року по жовтень 2023 року позивачу не було нараховане грошове забезпечення. Однак, в листопаді 2023 року позивачу вже було включено нарахування та виплата за 29 днів жовтня 2023 року.

В грудні 2023 року відбулось нарахування та виплата за 30 днів листопада 2023 року та 14 днів грудня 2023 року.

В січні 2024 року відбулось нарахування з одночасним корегуванням за частину грудня 2023 року та 24 дні січня 2024 року.

В лютому 2024 року відбулось нарахування з одночасним корегуванням за 7 днів січня 2024 року та 5 днів лютого 2024 року.

В березні 2024 року відбувся перерахунок грошового забезпечення позивача за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року.

Жодних доказів того, що позивачу здійснено нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 05 лютого 2024 року включно відповідачем суду не надано.

Отже, на підставі зібраних по справі доказах судом встановлено, що лише за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 відповідач не здійснив нарахування та виплату грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 31.10.2023 відповідачем здійснена.

Жодних заперечень відносно того факту, що розмір посадового окладу, окладу військового (спеціального) звання позивача при розрахунку грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, відповідач у відзиві не зазначив, окремих пояснень щодо цього не надав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої третьої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Постанови №103 у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»

Отже, з 1 березня 2018 року Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Із наведеного вище слідує, що з 29 січня 2020 року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду в справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також суд зважає, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Так пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Проте Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно із цією Постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно із правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Законам України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, оскільки пункт 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ є чинним та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд вважає, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

Відповідач не заперечував, що під час проходження позивачем військової служби в військовій частині НОМЕР_1 при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення керувався в тому числі Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Суд зауважує, що оскільки з 29 січня 2020 року діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, то право позивача на перерахунок розміру грошового забезпечення є беззаперечним.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначаються Законом про Державний бюджет України.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не враховано при обчисленні його грошового забезпечення в період з 09.05.2022 по 05.02.2024 включно розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року та 01 січня 2024 року відповідно.

Отже, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

В даному випадку позивач не погоджується саме з неврахуванням відповідачем при обчисленні грошового забезпечення позивача розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року.

Зважаючи на вище наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування грошового забезпечення позивача, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року.

При цьому, суд також вважає за необхідне зауважити, що з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови № 704 діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, та установлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Проте згідно із частиною першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній».

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що суд під час розгляду справи має застосовувати той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Суд вказує, що коментована Постанова № 481 набрала чинності з 20 травня 2023 року. При цьому, жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів.

Також у вказаній Постанові № 481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб до 20 травня 2023 року (дня набрання чинності Постанови № 481).

Оскільки частина спірних правовідносин виникла між сторонами до набрання чинності Постановою № 481, суд дійшов висновку, що положення цієї Постанови є незастосовними при розгляді даної справи до періоду з 09.05.2022 по 13.11.2022 та з 01.02.2023 по 19.05.2023.

Отже, на думку суду, відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 09.05.2022 по 13.11.2022 та з 01.02.2023 по 19.05.2023 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно, а тому порушені права позивача повинні бути відновлені шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за вказані періоди, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Як наслідок, в цій частині позовні вимоги слід задовольнити зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав позивача, а в частині позовних вимог за період з 20.05.2023 по 05.02.2024 слід відмовити, оскільки з 20.05.2023 набрала чинності нова редакція пункту 4 Постанови № 704.

Що стосується вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.02.2023 по 31.10.2023 та з 01.01.2024 по 05.02.2024 у повному розмірі, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 746/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 14 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Пункт 15 розділу I Порядку №260 передбачає, що грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Абзацом 1 та 3 пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Пунктами 6 та 7 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення.

Як вже встановлено судом раніше, позивач повернувся з гауптвахти 01.02.2023, факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , несвоєчасного повернення та подання документів ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_1 , який перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , службовим розслідуванням, проведеного відповідачем, не підтверджено. Цим же службовим розслідуванням факт невиплати солдату ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , грошового забезпечення за період з лютого 2023 року по жовтень 2023 року підтвердився. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 було наказано командиром військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити солдату ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , грошового забезпечення за період з лютого 2023 року по жовтень 2023 року.

З наданих відповідачем доказів також судом встановлено, що відповідач здійснив перерахунок та виплатив грошове забезпечення позивачу за період з 01.02.2023 по 31.10.2023.

При цьому, жодних доказів того, що позивачу було виплачено грошове забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 відповідач суду не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача на отримання належного грошового забезпечення, які мають бути відновленні шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 включно у відповідності до вимог пункту 6 розділу XXVIII Порядку № 260.

Як наслідок, позовні вимоги в цій частині підлягають також частковому задоволенню зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав позивача.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково з визначенням правильного періоду та словесним корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, інших судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Марини Аліни Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період з 09.05.2022 по 13.11.2022 включно та з 01.02.2023 по 19.05.2023 включно, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 09.05.2022 по 13.11.2022 включно та з 01.02.2023 по 19.05.2023 включно, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року (2481,00 грн) та 01 січня 2023 рік (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.02.2024 включно у відповідності до вимог пункту 6 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова