Справа № 686/26779/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/26779/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мазурок О.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

29 жовтня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В :

01.10.2024 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до громадянина республіки білорусь ОСОБА_2 про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України. Просить поновити строк для подання позову про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України та відкрити провадження по справі. Продовжити строк затримання громадянина республіки білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2024 розгляд справи було призначено у відкритому судовому засіданні на 29.10.2024.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України з 04 квітня 2024 року, на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №686/9462/24, перебуває громадянин республіки білорусь, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Позивачем було направлено запити до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, ГУДМС, УДМС в областях про надання інформації стосовно відповідача за відомостями відділу обліку, моніторингу інформації, реєстрації місця проживання, звернення або оформлення дозволу на імміграцію (скасування), документування посвідками на постійне та тимчасове проживання (скасування), отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оформлення виїзду на постійне проживання за кордон, звернення або набуття громадянства України, документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, притягнення до адміністративної відповідальності, рішення про примусове повернення (видворення) з території України, а також про заборону в`їзду на територію України.

Як зазначає позивач, на дані запити надійшли відповіді в яких зазначалося про те, що відповідач по запитуваним облікам не значиться. Крім того, позивачем через МЗС України до посольства республіки білорусь було направлено повідомлення щодо рішення про поміщення відповідача в ПТПІ. Будь-яких листів від посольства з приводу відповідача до позивача не надходило. Запит до МЗС України разом з інформаційною довідкою про особу було надіслано позивачем 16.09.2024 (копія додається). До такого запиту додається заява особи про видачу посвідчення на повернення, яка заповняється особисто особою якої це стосується, і в разі видачі такого посвідчення, даний документ буде підставою для перетину кордону. Позивач відмовляється писати таку заяву. Крім того, відповідач сам не проявляє ініціативу та не звертається до будь-яких компетентних органів щодо повернення в країну походження, таким чином, вказане також свідчить про відсутність співпраці з його сторони для виконання рішення про примусове видворення.

Враховуючи, що станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 , перебуваючи в ПТПІ під час проведення опитувань, не надає відомостей, контактів, які б допомогли у його ідентифікації та повідомляє, що не надає відомостей, контактів, які б допомогли у його ідентифікації та повідомляє, що не бажає повертатись на батьківщину, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом, у якому просить продовжити строк затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.

Приймаючи оскаржуване рішення пр овідмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності умов, за яких можливо продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що визначені ст. 289 КАС України.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не вживалось належні дії та заходи для ідентифікації громадянина білорусії ОСОБА_1 та здійснення його видворення з території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною четвертою статті 30 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені у статті 289 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Приписами ч. 11 ст. 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина дванадцята статті 289 КАС України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначені умови є виключними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.01.2024 року по справі № №522/17595/23, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Слід зазначити, що відсутність співпраці є достатньою підставою для продовження строку тримання у ПТПІ. При цьому, законом передбачено, що відсутність такої співпраці з боку іноземця або особи без громадянства має відбуватись під час процедури його ідентифікації.

Разом з тим, на позивача покладено обов`язок довести, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як видно з матеріалів справи, неможливість забезпечити примусове видворення громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня його затримання і розміщення в ПТПІ, позивач пов`язував з тим, що ним направлялися запити про надання інформації стосовно відповідача за відомостями відділу обліку, моніторингу інформації, реєстрації місця проживання, звернення або оформлення дозволу на імміграцію (скасування), документування посвідками на постійне та тимчасове проживання (скасування), отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оформлення виїзду на постійне проживання за кордон, звернення або набуття громадянства України, документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон, притягнення до адміністративної відповідальності, рішення про примусове повернення (видворення) з території України, а також про заборону в`їзду на територію України. На дані запити надійшли відповіді в яких зазначалося про те, що відповідач по запитуваним облікам не значиться.

Однак до суду доказів направлення будь-яких запитів УДМС України ув Хмельницькій області та отримання на них відповідей позивачем не надано. Надано лише повідомлення до посольства республіки білорусь яке було направлено лише 16.09.2024 року через МЗС України.

Також, до суду не надано доказів тому, що була відсутня співпраця з боку іноземця під час процедури його ідентифікації.

Посилання апелянта на норми ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI в даному випадку є безпідставними, оскільки спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме частина одинадцята ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається частиною тринадцятою вказаної статті.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Суд наголошує, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо належного та своєчасного вжиття заходів для ідентифікаії громадянина білорусії ОСОБА_1 та здійснення його видворення з території України, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову та продовження строку затримання на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення відповідача, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відсутні.

Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.