Справа № 120/14573/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

01 листопада 2024 р. Справа № 120/14573/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказу, постанови,-

ВСТАНОВИВ:

30.10.2024 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Станіславська Анастасія Вікторівни з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №945 від 27.10.2024 року, в частині призову та направлення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, оформлену довідкою від 27.10.2024 року №245/5181.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову у якій просив заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача вказала, що існування спірного рішення переводить позивача із статусу військовозобов`язаний в статус військовослужбовець, тим самим обмежуючи можливість подальшого вирішення питання щодо повторного проходження медичної комісії, піднімаючи питання про звільнення з військової служби замість дослідження процедури повноти проведення медичного огляду на етапі мобілізації військовозобов`язаного.

На переконання позивача позов потребує забезпечення, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

В якості заходу забезпечення даного адміністративного позову представник позивача просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття обраного заходу забезпечення позову представник позивача наголошує на тому, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки існування спірного наказу переводить позивача із статусу військовозобов`язаний в статус військовослужбовець, що унеможливить подальше вирішення питання щодо повторного проходження медичної комісії та звільнення з військової служби.

Поряд з цим, із змісту оскаржуваного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 №945 від 27.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби за мобілізацією з ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці в день відправлення у військову частину з відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, оскільки станом на день подання заяви про забезпечення позову відповідачем прийнято наказ про призов та направлення позивача для проходження військової служби до військової частини, то вказана обставина унеможливлює забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо його призову, так як призов позивача на військову службу вже реалізовано.

Одночасно, суд зазначає, забезпечення позову у спосіб заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації фактично призведе до вирішення спору без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, сформульованій у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

На переконання суду, звернувшись з адміністративним позовом позивач реалізував своє право на судовий захист. В свою чергу наразі суд не може встановити наявність очевидних ознак протиправності дій/рішень відповідачів, оскільки вказана обставина підлягає встановленню на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

З огляду на вище викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Станіславської Анастасії Вікторівни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Свентух Віталій Михайлович