Справа № 380/6353/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6353/24 пров. № А/857/16563/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Кузьмича С.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Потабенко В.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 31 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови здійснити йому перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 11 січня 2024 року; зобов`язати здійснити йому перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 11 січня 2024 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та з 05 вересня 2011 року отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ. Вказує, що 11 січня 2024 року він звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки. Однак, на підставі вказаної заяви йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосовано показник середньої зарплати (доходу) за 2014-2016 роки. Вважає, що відповідач неправильно застосував до спірних правовідносин норму права стосовно переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк, на його переконання, він звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вперше, а тому відмова відповідача щодо розрахунку пенсійної виплати, здійсненого з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2021, 2022 та 2023, які передують року звернення за призначенням пенсії, є незаконною.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування із 11.01.2024 ОСОБА_1 пенсії за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 11.01.2024 пенсію за віком призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», отже, призначена позивачу пенсія за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» не входила до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб. Позивач, отримуючи пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення», не користувався жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи, що з 05 вересня 2011 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11 січня 2024 року необхідно розцінювати як таке, що відбулося вперше. З огляду на наведене, відповідач зобов`язаний був з 11 січня 2024 року призначити позивачу пенсію за віком, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, тобто з урахуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року його переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-IV з 11 січня 2024 року. Вказує, що при перерахунку пенсії ОСОБА_1 застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні для обчислення пенсії за три роки 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн з урахуванням коефіцієнтів підвищення 1,17*1,11*1,11*1,14*1,197, що становить 7405,03 грн. Зазначає, що пенсія за вислугу років призначалась позивачу з урахуванням віку та стажу, які передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, однак розмір пенсії позивача обчислено згідно з нормами Закону 1058-IV. Вважає, що при переході з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-IV йдеться не про первинне призначення пенсії, а саме про її перерахунок.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з 05 вересня 2011 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 11 січня 2024 року звернувся із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Станом на 11 січня 2024 року розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 розраховано від страхового стажу 32 роки 11 місяців 13 днів, стаж враховано по 31 серпня 2023 року. Відповідно коефіцієнт страхового стажу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% становить - 0,32917. Заробітна плата обчислена за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року та з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2011 року згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку - 1,25415. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становить - 9287,02 грн (7405,03 грн х 1,25415, де 7405,03 грн - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник ЗП 1,17*1,11*1,11*1,14*1,197).

З 01 березня 2024 року ОСОБА_1 проведено масовий перерахунок пенсії, індексація заробітку, відповідно до постанови КМ України від 23 липня 2024 року № 185, та розмір пенсійної виплати становить 3465,61 грн в тому числі: 3300,34 грн. - розмір пенсії за віком, обчислений згідно ст. 27 Закону України і визначається як добуток середньомісячного заробітку на коефіцієнт стажу (7994,47 х 1,254.15); 165,27 - доплата за 7 років понаднормового стажу (2261,00 х 7% - обчисленої відповідно до ст. 28 ч. 1. абз. 2).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регламентується Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до приписів частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Тобто, Законом № 1058-ІV передбачено такі пенсійні виплати, як пенсію за віком, по інвалідності у зв`язку з втратою годувальника та врегульовано переведення між цими видами пенсії.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з положеннями частини першої статі 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV України встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника) на інший. Тобто, на переконання суду апеляційної інстанції, вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які визначені саме Законом № 1058-IV.

Із матеріалів справи слідує, що позивачу з 05 вересня 2011 року призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 11 січня 2024 року переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тобто в спірному випадку має місце призначення пенсії позивачеві за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший вид в межах одного закону.

Таким чином, застосування в спірних правовідносинах норм частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 520/6808/17, від 10 квітня 2019 року року у справі № 211/1898/17, від 19 січня 2022 року у справі № 528/639/17, від 23 березня 2023 року у справі № 240/4170/19.

Так, у наведених справах встановлено, що позивачам первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У подальшому, позивачів переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У цих справах Верховний Суд дійшов висновку про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії у межах одного закону, а тому при обчисленні пенсії необхідно застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки з 05 вересня 2011 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11 січня 2024 року необхідно розцінювати як таке, що відбулося вперше.

З огляду на наведене, відповідач зобов`язаний був з 11 січня 2024 року призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, тобто з урахуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування із 11 січня 2024 року позивачу пенсії за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати позивачу з 11 січня 2024 року пенсію за віком призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі № 380/6353/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді С. М. Кузьмич
В. В. Ніколін