Справа № 380/20473/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/20473/23 пров. № А/857/18086/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

представник позивача: не з`явився,

представник відповідача : Лиса Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі № 380/20473/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів,

суддя в 1-й інстанції Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 12 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 11.08.2023 №337 о/с «По особовому складу» про звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції 3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.07.2023 №2601 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП» в частині застосування до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення-звільнення зі служби в поліції;

- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області з 11 серпня 2023 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.08.2023 по день ухвалення судом рішення у справі, без урахування податків та зборів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у висновку службового розслідування, як і в самих матеріалах службового розслідування не з`ясовані та не вказані обставини вчинення дисциплінарного проступку поліцейським ОСОБА_1 , взагалі не зазначено який дисциплінарний проступок чи дисциплінарні проступки вчинив ОСОБА_1 , не зазначено час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку (дисциплінарних проступків), його наслідки (їх тяжкість). Також у висновку службового розслідування не зазначені жодні мотиви, якими комісія керувалась під час прийняття рішення про наявність в діяннях працівника поліції ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку. Вказує, що під час проведення службового розслідування він надав пояснення. Будь-якої нещирості не проявляв і не намагався ввести дисциплінарну комісію в оману. На пропозицію пройти тестування за допомогою поліграфу він відмовився, оскільки це його право проходити поліграф чи не проходити, і він скористався своїм правом. Вважає своє звільнення зі служби в поліції помстою керівництва поліції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.07.2023 №2601 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягненнязвільнення із служби в поліції.

Визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 11.08.2023 № 337 о/с «Про особовий склад», в частині звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, з 12.08.2023.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2023 по 12.06.2024 у сумі 175821 (сто сімдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять одна гривня) 48 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 17524,87 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні) 87 копійок допущено до негайного виконання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах службового розслідування та його висновку не вказано який конкретно дисциплінарний проступок вчинив ОСОБА_1 із зазначенням часу, місця, способу, мотиву та наслідки, що настали, а самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби.

Вказує, що у матеріалах службового розслідування відсутні будь-які дані чи відомості про те, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» д.н.з. НОМЕР_2 проїхав на заборонений сигнал світлофора, чим допустив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 мав вжити відповідних заходів про притягнення його до передбаченої законом відповідальності.

Крім цього, зазначає, що згідно пояснень осіб, опитаних в межах службового розслідування та матеріалів службового розслідування вбачається, що старший сержант поліції ОСОБА_1 , який будучи зобов`язаний як поліцейський професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, при отриманні інформації відносно водія автомобіля марки «Toyota-Land-Cruser 200» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який міг бути причетним до вчинення ДТП з летальними наслідками, у формі рапорту не доповів керівництву.

Вказує, поліцейський СРПП ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області старший сержант поліції ОСОБА_1 як мінімум був зобов`язаний забезпечити безперервну відеозйомку та забезпечити належні умови експлуатації портативного відеореєстратора та не допускати його розряджання. Крім того, перебуваючи в одному екіпажі з капітаном поліції ОСОБА_3 позивач повинен був вжити заходів щодо складення адміністративних матеріалів щодо водія автомобіля марки «Toyota-Prado/Cruser» за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Звертає увагу, що суд першої інстанції вибірково оцінив докази наявні у матеріалах справи, взявши до уваги тільки докази неправомірності оскаржуваного наказу. Зазначає, що докази та матеріали службового розслідування, підтверджують факт порушення позивачем службової дисципліни, що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, однак судом аргументи відповідача були залишені поза увагою.

Крім цього, відповідач не погоджується із розподілом судових витрат та витрат у зв`язку з наданням позивачу правової допомоги.

Просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі № 380/20473/23 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за проїзд транспортних засобів на заборонний сигнал світлофора. У висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області (надалі висновок службового розслідування), як і в самих матеріалах службового розслідування, відсутні будь-які дані чи відомості про те, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» ОСОБА_4 проїхав на заборонений сигнал світлофора. Опитаний майстер ТБУ «Техно-Буд-Центр» ОСОБА_5 також не підтверджує того, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» проїхав на забороняючий сигнал світлофора, а лише пояснює, що бачив як по зустрічній полосі дороги, об`їжджаючи затор автомобілів, під`їхав автомобіль «Тойота Прадо Крузер» білого кольору, за кермом якого був ОСОБА_4 , якому жестами рук пояснив, що рух заборонено. Враховуючи вищенаведене, зазначає, що незрозуміло, на підставі яких відомостей чи даних представник відповідача ГУНП у Львівській області, дійшов висновку про те, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» ОСОБА_4 проїхав на забороняючий сигнал світлофора.

Вказує, що нічим не обґрунтоване твердження представника відповідача про те, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Будь-які докази того, що ОСОБА_4 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння відсутні. Відповідно те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є нічим іншим як припущенням. Тому не зрозуміло, які превентивні заходи щодо водія автомобіля «Тойота Прадо Крузер» ОСОБА_4 повинні були вживати працівники поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і як такі заходи могли запобігти вчиненню ОСОБА_4 резонансного ДТП з летальними наслідками.

Що стосується вимкнутого портативного відеореєстратора (бодікамери) зазначає, що ОСОБА_1 пояснив, що під час здійснення регулювання руху між смт. Нижнє Синьовидне та смт. Верхнє Синьовидне, бодікамера була вимкнута, оскільки не було потреби проводити відеозйомку і при постійному включенні бодікамери вона б швидко розрядилася, щоб не дозволило проводити відеозйомку під час виїздів на місця події для фіксування обставин виїзду.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що до матеріалів справи долучені документи, які підтверджують розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс із розглядом справи за позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Просить апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі № 380/20473/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року без змін.

22 жовтня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи, проте, враховуючи те, що пояснення позивачем надані в попередніх судових засіданнях, колегія суддів ухвалила рішення продовжувати розгляд апеляційної скарги без участі позивача та його представника за наявною явкою.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу з 25.01.2021 в органах поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Наказом № 2454 від 12.07.2023 за фактом можливого порушення службової дисципліни зі сторони поліцейського СРПП ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

Підставою для видання вказаного наказу був рапорт старшого інспектора з ОД ВСР УГІ ГУНП підполковника поліції Володимира Ковальчука про те, що 09.07.2023 о 22:14 на лінію «102» звернувся гр. ОСОБА_6 , який повідомив про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими, що мала місце близько 22:05 по вул. Січових Стрільців, 18 у смт. Верхнє Синьовидне, Стрийського району, Львівської області, де водій автомобіля марки «ToyotaLand-Cruser» білого кольору із н.з. НОМЕР_3 Хмельницької реєстрації, вчинив наїзд на дівчину та втік з місця події у напрямку м. Сколе. В ході опрацювання вказаної інформації та виїздом на місце ДТП працівниками УГІ ГУНП встановлено, що 09.07.2023 на лінію « 102» о 23:37 гр. ОСОБА_7 повідомив про те, що він може бути причетним до ДТП, оскільки на його автомобілі марки «Toyota-Land-Cruser» д.н.з. НОМЕР_2 наявні механічні пошкодження.

Результати службового розслідування оформлені висновком службового розслідування, який затверджений 25.07.2023, начальником Головного управління Національної поліції у Львівській області генералом поліції третього рангу О.Шляховським.

У ході проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією встановлено наступне: «факти, які стали підставою для призначення та проведення службового розслідування з приводу порушення службової дисципліни окремими працівниками ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП, знайшли своє підтвердження та стали можливими унаслідок: неналежного виконання службових обов`язків зі сторони поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який будучи зобов`язаний як поліцейський професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, при отриманні інформації відносно водія автомобіля марки «Toyota-Land-Cruser-200» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який міг бути причетним до вчинення ДТП з летальними наслідками, про що не доповів керівництву у формі рапорту, чим допустив порушення службової дисципліни, а саме вимоги пункту 2 частини 1 статті 18, пункту 2 частини 1, підпунктів 2, 3 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, пунктів 5,6 Розділу ІІ «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, підпункту 1.1, 1.4. пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування від 27.04.2023 №1470, а також пункту 12 Розділу ІІ «Про затвердження порядку організації і тактики проведення поліцейської операції «Перехват», затвердженої наказом МВС України від 23.11.2018 №946 ДСК, оскільки не забезпечив блокування автомобільних шляхів, а також виїздів за межі населеного пункту».

26.07.2023 начальником ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 видано наказ №2601, яким у відповідності до висновку службового розслідування, застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» відповідачем 11.08.2023 прийнято наказ №337 о/с, яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції ГУНП наказано звільнити з 11.08.2023 за п. 6 ч. 1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись із вищевказаними наказами, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування та поновлення на посаді, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції неправомірно, оскільки вчинені позивачем дисциплінарні проступки не є такими, що дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем необґрунтовано та непропорційно, тобто без урахування балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону №580- VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №580- VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно з п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179 (далі Правила етичної поведінки), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Частиною 2 ст. 19 Закону №580- VIII встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі -Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

У статті 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з вказаним Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з вказаним Статутом.

Дисциплінарним проступком, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначається Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 (далі Порядок №893).

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Порядку №,893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з п.1 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

За приписами п.4 вказаного Розділу цього Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.2 розділу VI цього Порядку, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно п.1 Розділу VII Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 4 Розділу VII цього Порядку визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На підставі ч.ч. 1, 2, 3, 7, 8, 9, 10 статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Аналіз наведених правових норм доводить, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Тобто, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Відповідно до ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до ст. 29 Дисциплінарного статуту передбачено особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Із матеріалів справи слідує, що підставою для призначення відповідачем службового розслідування відносно позивача стало надходження рапорту старшого інспектора з ОД ВСР УГІ ГУНП підполковника поліції Володимира Ковальчука про те, що 09.07.2023 о 22:14 на лінію «102» звернувся гр. ОСОБА_6 , який повідомив про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілими, що мала місце близько 22:05 по вул. Січових Стрільців, 18 у смт. Верхнє Синьовидне, Стрийського району, Львівської області, де водій автомобіля марки «ToyotaLand-Cruser» білого кольору із н.з. НОМЕР_3 - Хмельницької реєстрації, вчинив наїзд на дівчину та втік з місця події у напрямку м. Сколе.

Як встановлено судом першої інстанції, що у ході проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією встановлено наступне: «факти, які стали підставою для призначення та проведення службового розслідування з приводу порушення службової дисципліни окремими працівниками ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП, знайшли своє підтвердження та стали можливими унаслідок: неналежного виконання службових обов`язків зі сторони поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВнП № 3 Стрийського РУП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який будучи зобов`язаний як поліцейський професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, при отриманні інформації відносно водія автомобіля марки «Toyota-Land-Cruser-200» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який міг бути причетним до вчинення ДТП з летальними наслідками, про що не доповів керівництву у формі рапорту, чим допустив порушення службової дисципліни, а саме вимоги пункту 2 частини 1 статті 18, пункту 2 частини 1, підпунктів 2, 3 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, пунктів 5,6 Розділу ІІ «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, підпункту 1.1, 1.4. пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» від 27.04.2023 №1470, а також пункту 12 Розділу «Про затвердження порядку організації і тактики проведення поліцейської операції «Перехват», затвердженої наказом МВС України від 23.11.2018 №946 ДСК, оскільки не забезпечив блокування автомобільних шляхів, а також виїздів за межі населеного пункту».

Стаття 19 Дисциплінарного статуту передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, згідно з яким, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах службового розслідування та його висновку не вказано який конкретно дисциплінарний проступок вчинив ОСОБА_1 із зазначенням часу, місця, способу, мотиву та наслідки, що настали, а самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби.

Щодо посилань Головного управління Національної поліції у Львівській області в апеляційній скарзі на те, що позивач був зобов`язаний вжити заходів щодо складення адміністративних матеріалів щодо водія автомобіля марки «Toyota-Prado/Cruser» за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, колегія суддів зазначає, що в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які дані чи відомості про те, що водій автомобіля «Тойота Прадо Крузер» д.н.з. НОМЕР_2 проїхав на заборонений сигнал світлофора, чим допустив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого, на переконання відповідача, ОСОБА_1 мав вжити відповідних заходів про притягнення його до передбаченої законом відповідальності.

Крім цього, відсутні будь які дані чи відомості про перебування водія вказаного автомобіля ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час керування цим транспортним засобом, про що додатково свідчить і кваліфікація його дій за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, а не за статтею 286-1 цього Кодексу за наслідками вчиненої дорожньо-транспортної пригоди з летальними наслідками.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у ході службового розслідування не було встановлено будь-якого зв`язку між діями позивача ОСОБА_1 та вчиненою водієм ОСОБА_4 резонансною ДТП з летальними наслідками.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Відповідно до ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених розділом V Статуту.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції. Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь не застосовується до поліцейських, які мають первинне спеціальне звання рядовий поліції. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь і вчинив новий дисциплінарний проступок, до нього знову може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.

Отже, в умовах воєнного стану законодавцем оптимізований порядок проведення службового розслідування та притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що поняття службова дисципліна містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Таким чином, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі №2140/1341/18, від 21.09.2018 у справі №824/227/17-а.

Верховний Суд у своїй практиці, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово зазначав, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Своєю чергою, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією або кримінального правопорушення, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте, ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Водночас вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення.

Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Адміністративний суд в силу вимог ч.3 ст.2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.

Суд враховує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Необхідно зазначити, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Одночасно з цим, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.

Між тим сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Верховний Суд в постанові від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 наголосив на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України та не виключає необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського.

До того ж, в адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Водночас, виявлені в ході службового розслідування дисциплінарні проступки позивача, які виразились у порушенні ним вимог відомчих нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України не є такими, за які відповідачем слід застосовувати до позивача найсуворіше дисциплінарне стягнення звільнення зі служби.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок, що відповідач обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції неправомірно, оскільки вчинені позивачем дисциплінарні проступки не є такими, що дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем необґрунтовано та непропорційно, тобто без урахування балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Таким чином, з врахування викладеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 11.08.2023 №337 о/с «По особовому складу» про звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції 3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області та наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.07.2023 №2601 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП» в частині застосування до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення-звільнення зі служби в поліції.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області.

Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110), днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, оскільки наказом ГУ НП у Львівській області від 11.08.2023 №337-о/с позивача звільнено з посади з 11.08.2023, то цей день є останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 12.08.2023.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з приписами пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Пунктом 5 цього Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до приписів пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою № 98 від 24.08.2023 грошове забезпечення ОСОБА_1 за червень 2023 року склало 22333,99 грн, за липень 2023 року 12815,75 грн.

Середній заробіток позивача за один місяць становить 17524,87 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 574,58 грн. (35049,74 грн. / 61 календарний день (червень 2023-30 к.д., липень 2023-31 к.д.).

Час вимушеного прогулу позивача за період з 12.08.2023 (наступний день після звільнення) по 12.06.2024 (день прийняття рішення у справі) становить 306 календарних днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, який підлягає стягненню на його корить, складає 175821,48 грн. (574,58 грн./день х 306 календарних днів).

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не змінюють.

Щодо незгоди скаржника із розподілом судових витрат у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При цьому апеляційний суд на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 821/440/17, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги у суді першої інстанції представником позивача подано:

- копію додаткового договору №16-08-23/1 про надання правової (правничої) допомоги від 16.08.2023;

копію додаткової угоди №1 до додаткового договору про надання правничої допомоги №16-18-23/1 від 16.08.2023;

- акт від 29.08.2023 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг), обсягу (детальний опис) наданих послуг, виконання робіт та їх вартість, здійснені витрати;

- квитанцію про оплату послуг адвоката від 29.08.2023; акт від 06.03.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг), обсягу (детальний опис) наданих послуг, виконання робіт та їх вартість, здійснені витрати; квитанцію про оплату послуг адвоката від 06.03.2024;

- акт від 22.04.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг), обсягу (детальний опис) наданих послуг, виконання робіт та їх вартість, здійснені витрати; квитанцію про оплату послуг адвоката від 22.04.2024.

Задовольняючи частково заяву позивача, суд першої інстанції виходив із принципу співмірності та розумності судових витрат, врахував конкретні обставини справи та зміст виконаних послуг, та вважав за доцільне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн. У задоволенні решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовив.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що зазначені докази про підстави надання адвокатом правничої допомоги позивачу у адміністративній справі № 380/20473/23 у сукупності із фактичними обставинами, встановленими у ході апеляційного розгляду, дають належні правові підстави для висновку про правомірність часткового задоволення судом першої інстанції заяви позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки такі є співмірними із складністю даної справи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі № 380/20473/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 30.10.24