Справа № 320/1722/22
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1722/22 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Карпушової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просив визнати протиправним рішення відповідача №61 від 30.08.2021 р. про відмову у призначенні пенсії позивачу; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з моменту настання права 07.08.2021р.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно паспорту НОМЕР_1 , є громадянином України

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Фастові Київської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.12.1993 р., виданого Київською Облдержадміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає або працює на території посиленого радіологічного контролю з 1986 р. (категорія 4).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком починаючи з 07.08.2021 р. згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

30.08.2021 р. відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, пенсійна справа № 61. В рішенні вказано, що оскільки позивач, згідно довідки про місце проживання постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у Київській області, м. Фастів з 14.03.1989 р., що на 01.01.1993 р. складає менше 4 років, передбачених Законом № 796-XII, тому право на зниження пенсійного віку не застосовується.

Також в рішенні зазначено, що вік позивача становить 55 років 19 днів, він працює, страховий стаж особи на день звернення складає 37 років 07 місяців 02 дні, за доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивач звернувся з даним позовом до суду.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положенням частини третьої статті 65 Закону № 796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами статті 55 цього Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 7 зазначеного Порядку, документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що документами, які підтверджують право позивача на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку є:

- особистий паспорт громадянина України;

- посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4);

- довідка з місця проживання.

Місто Фастів постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Судом встановлено, що позивач має паспорт громадянина України НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.12.1993 р., виданого Київською Облдержадміністрацією, позивач належить до осіб, який постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії).

Водночас, згідно довідки № 62 від 15.06.2021 р., виданої головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МИР-2», оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.04.1983 р. по 14.03.1989 р. постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказаний період приживання станом на 1 січня 1993 року є меншим за необхідних 4 роки, передбачених приписами статті 55 цього Закону № 796-XII.

Доданий до позову атестат про середню освіту позивача від 28.06.1983 р., свідоцтво про народження позивача № НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб № НОМЕР_4 , рішення № 216/2 від 21.08.2009 р. Виконавчого комітету Фастівської міської ради про видачу свідоцтва про право власності - не є доказами проживання позивача на певній території.

Додана до позову позивачем копія паспорту НОМЕР_1 підтверджує лише його реєстрацію за певною адресою, а не фактичне проживання.

Акт № 72 від 29.12.2021 р., підписаний головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МИР-2», не містить чітких дат проживання позивач за вказаною адресою із зазначенням числа та місяця, а містить лише посилання на роки з 1983 року по 1989 рік. Отже вказаний акт в силу приписів ст.ст. 72-77 КАС України не є доказом проживання позивача на певній території більше 4 років.

Посилання позивача на посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.12.1993 р., виданого Київською Облдержадміністрацією, як на доказ проживання на певній території, суд вважає необґрунтованим, оскільки вказане посвідчення лише засвідчує, що позивач належить до особи, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії).

Суд звертає увагу, що посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.12.1993 р. не підміняє собою другу обов`язкову умову застосування статті 55 цього Закону № 796-XII, а саме довідку з місця проживання згідно якої особа станом на 1 січня 1993 року проживала або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач станом на 1 січня 1993 року не прожив або не відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю більше чотирьох років, а тому не набув права на призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя О.В.Карпушова