Справа № 243/6020/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року справа №243/6020/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року) у справі № 243/6020/24 (суддя в І інстанції Дюміна Н.О.) за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

29 липня 2024 позивач звернувся до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що у кінці червня 2024 року ОСОБА_2 зупинили на вулиці і вручили повістку, у якій повідомлялось про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду та визначення призначення у воєнний час на 01.07.2024 до 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 . При врученні повістки ОСОБА_2 показав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 24.12.2021, у якому зазначено, що він є непридатним до військової служби у мирний час, обмежно придатним у воєнний час. Крім того у п. 9 цього тимчасового посвідчення зазначено, що він підлягає повторному переосвідуванню у грудні 2026 р. Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що його мати ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 2 групи, яка потребує постійного догляду, і зараз він оформлює необхідні документи по догляду за матір`ю. 01.07.2024 ОСОБА_2 все одно прийшов за вказаною у повістці адресою. Проте потрапити до будівлі йому не вдалось через велику чергу та повітряні тривоги. 09.07.2024 ОСОБА_2 зупинили працівники поліції і нічого не пояснюючи заштовхали в автомобіль і привезли до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Там у нього взяли паспорт і сказали підписати Протокол за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому, хоч в протоколі і зазначене про роз`яснення його прав, проте він не мав можливості скористуватись правовою допомогою, оскільки протокол складався відразу і не було часу для того, щоб знайти адвоката і адвокат швидко приїхав на місце складання протоколу. Також ОСОБА_2 сказали прийти 11.07.2024 на розгляд справи. Він прийшов 11.07.2024, однак потрапити до будівлі через великі черги йому знову не вдалось. На його адресу 25.07.2024 надійшло поштове відправлення №919, у якому була оскаржувана постанова №1249 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 11.07.2024.

Крім того, повістка, яку отримав ОСОБА_2 не відповідає вимогам, що визначені п. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки не містить реєстраційного номеру повістки та у повістці не вказано конкретний час з`явлення, оскільки формулювання «до 09:00 год» не відповідає вимозі про вказівку часу явки за викликом.

Крім того, як було зазначено вище, протокол не відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки не містить нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Також позивач зазначав, що у період з 29.04.2024 по 10.05.2024 він перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1961 від 10.05.2024.

На підставі наведеного, позивач вважав, що спірна постанова є протиправною та необґрунтованою, тому просив суд ухвалити рішення яким скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №1249 від 11 липня 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1249 від 11 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та надіслано справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При цьому під нормативним актом розуміється не лише зазначення Закону та статті, а й конкретної частини, пункту, підпункту, абзацу. У цьому випадку і в Протоколі № за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і в постанові №1249 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 11.07.2024, відповідач зазначив:

п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

ч. 4 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

абзац 1, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

п. 3 Додатку до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Проте заслуговує на увагу той факт, що ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» містить 6 частин (не пунктів).

Якщо відповідач мав на увазі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то ця частина містить абзаци, кожен з яких передбачає певну норму поведінки.

Щодо ч. 4 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то ч. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взагалі не містить пунктів, а передбачає: Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Щодо абзацу 1, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» складається із 12 частин.

Якщо відповідач мав на увазі абзац 1 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то він передбачає: «Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані».

Щодо п. 3 Додатку до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, то відповідач взагалі не вказав на реквізити цього нормативного акту (номер, дата, ким прийнятий).

Якщо відповідач мав на увазі чинний Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, то цей Порядок містить 32 Додатки, а тому взагалі незрозуміло, що мав на увазі відповідач.

Таким чином, Протокол № за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та постанова №1249 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не відповідають вимогам ст. ст. 256, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому є незаконними.

При винесенні рішення судом не взято до уваги, що відповідач застосував до позивача ОСОБА_2 неіснуючий штраф.

Крім того, повістка, яку отримав ОСОБА_2 , не відповідає вимогам, що визначені п. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки не містить реєстраційного номеру повістки.

У цьому випадку у повістці не вказано конкретний час з`явлення, оскільки формулювання «до 09:00 год» не відповідає вимозі про вказівку часу явки за викликом.

Таким чином, виклик за вищевказаною повісткою суперечить чинному законодавству, а тому відсутній сам факт вчинення правопорушення.

Представник позивача наголошує, що суд не взяв до уваги аргументи позивача і не обґрунтував мотивів їх незастосування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, проте ухвалою апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року вона повернута у зв`язку і з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 09 липня 2024 року стрільцем помічника гранатометника 2 відділення охоронного взводу охорони оператор групи зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_2 про те, що отримавши повістку керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 про прибуття 01.07.2024, за викликом у строк зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. До Слов`янського РУП ГУНП направлено звернення (вх#2913 від 02.07.2024) щодо доставлення громадянина ОСОБА_2 09.07.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_2 доставлений працівниками Краматорського РУП ГУНП. Таким чином в діях ОСОБА_2 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУПАП, чим порушив вимоги п. 3 ст. 22, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 4 п.10 ст. 1, абз.1 п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду. Протокол складено у присутності позивача. Розгляд справи призначено на 10 год. 00 хв. 11 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .

11 липня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 винесено постанову №1249 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 гривень. Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що отримавши повістку керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 про прибуття 01.07.2024, за викликом у строк зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. До Слов`янського РУП ГУНП направлено звернення (вх#2913 від 02.07.2024) щодо доставлення громадянина ОСОБА_2 . 09.07.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_2 доставлений працівниками Краматорського РУП ГУНП. Таким чином в діях ОСОБА_2 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУПАП, чим порушив вимоги п. 3 ст. 22, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 4 п.10 ст. 1, абз.1 п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Згідно долученої представником відповідача розписки в отриманні повістки вбачається, що 30.06.2024 ОСОБА_2 отримав повістку 30.06.2024 з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 01.07.2024 року до «08:00» год. В зазначеній розписці є підпис особи яка отримала повістку.

01 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено на адресу ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області звернення щодо доставлення громадян, зокрема ОСОБА_2 який вчинив адміністративне правопорушення за чт. 210-1 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З приводу спірних правовідносин слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 210-1 КУпАП).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст. 210-1 КУпАП).

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України» Закони України «Про Збройні Сили України», Закони України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (станом на день вчинення правопорушення), громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Так, судами було встановлено, що 09 липня 2024 року стрільцем помічника гранатометника 2 відділення охоронного взводу охорони оператор групи зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_2 . Протокол складено у присутності позивача. Розгляд справи призначено на 10 год. 00 хв. 11 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Аналізуючи доводи позивача щодо протиправності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення №1249 від 11.07.2024, слід зазначити наступне.

Підставою для прийняття спірної постанови стало те, що ОСОБА_2 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 01 липня 2024 року о 08 годині 00 хвилин за повісткою від 30 червня 2024 року.

В контексті правопорушення, передбаченого 210-1 КУпАП, поведінка особи (в даному випадку - позивача) набуває протиправного характеру після нез`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, визначений у врученій повістці.

Саме неприбуття позивача у зазначені дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 в особливий період становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення №1249 від 11.07.2024.

У позовній заяві позивач посилався на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, за приписами частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи (ч. 1 ст. 277 КУпАП).

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №1249 від 09 липня 2024 року встановлено, що його було складено у присутності позивача ОСОБА_2 09 липня 2024 року у м. Слов`янську Донецької області в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 . У протоколі повідомлено позивача, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 11 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Проте слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП (в редакції станом на 11.07.2024, в редакції закону від 19.05.2024), протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Тобто, враховуючи, що ОСОБА_2 отримав повістку про виклик до ТЦК 29 червня 2024 року під розписку, тому в даному випадку в посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні були підстави складати протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивача всупереч вимогам чинного законодавства не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим позбавлено останнього прав, гарантованих Конституцією України та ст.268 КУпАП

Зокрема, слід акцентувати увагу, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

За правилами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Матеріалами справи підтверджено, що у протоколі від 09.07.2024 було зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 11.07.2024, тобто через два дні, що свідчить про неналежне повідомлення позивача ОСОБА_2 про дату і час розгляд справи.

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення такою, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є безумовною підставою для скасування ухваленої постанови в такій справі, втім суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем, позбавлення позивача можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, статтями 59, 63 Конституції України. При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів пункту 3 частини другої статті 19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.11.2021 № 185/8460/16-а та від 10.04.2023 № 510/248/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позов слід задовольнити частково і слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1249 від 11 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направити справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача і позовних вимог ОСОБА_2 про закриття справи, оскільки це питання підлягає з`ясуванню органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справи вказаної категорії під час нового розгляду у порядку, встановленому КУпАП. Тому у цій частині позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Як було зазначено вище, рішення місцевого суду оскаржено лише представником позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року у справі № 243/6020/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 31 жовтня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук