Справа № 460/10466/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2024 року м. Рівне №460/10466/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 страхові виплати, що підлягають виплаті у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В обґрунтування позовних вимог стверджує, що 09.10.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення їй страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника. Відповідь отримано не було. 04.06.2024 до відповідача було надіслано адвокатський запит щодо отримання рішення за результатами розгляду заяви від 09.10.2023. 07.06.2024 позивачем було отримано постанову від 19.10.2023, якою відмовлено позивачу у призначенні страхових виплат у зв`язку з смертю годувальника - ОСОБА_2 . Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та зазначає, що нею дотримано усіх необхідних умов для отримання вказаних страхових виплат. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подання відзиву скористався. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Зауважив, що позивач не надала жодного доказу, що вона була членом сім`ї померлого, тобто спільно проживала, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки. Про факт не проживання разом з померлим ОСОБА_2 також свідчать записи паспорта позивача та акту розслідування нещасного випадку, згідно яких позивач та її батько - ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за різними адресами. Більше того, з 01.04.2003 позивач проживала на території іншої області. Крім того, відповідно до паспорта у позивача 16.11.2002 зареєстрований шлюб з ОСОБА_3 , з яким утворена сім`я та спільно проживає, пов`язана спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ст. 3 СК України). Вона не є матір`ю одиначкою та не позбавлена права вимоги, щодо надання матеріальної допомоги до батька дитини. Батьком онуки потерпілого ( ОСОБА_4 ) є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби рівненського міського управління юстиції 01.07.2014, серії НОМЕР_1 . Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Перебуваючи в шлюбі саме до чоловіка позивачки належить право на утримання позивачки та дитини (ст. 75 СК України). Статтею 180 СК передбачено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка є працездатною особою в розумінні чинного законодавства (ст. 1 Закон України «Про зайнятість населення»). Докази про те, що вона здійснювала догляд за дочкою у зв`язку з хворобою, інвалідністю, отримувала допомогу для здійснення догляду від органів соціального захисту населення, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною тощо позивачка не надала. Дитина могла відвідувати чи відвідувала дошкільний заклад (дитячий садок). Трудова книжка не може служити єдиним доказом того, що особа не працювала. Адже відповідно до чинного законодавства факт роботи можуть підтверджувати і цивільно-правові угоди, про які не містяться в записі трудової книжки. На момент смерті дідуся онуці ( ОСОБА_4 ) виповнилося 6 років 2 місяці 28 дні. Згідно із СК України утриманням є вид правовідносин, у межах яких одна фізична особи зобов`язана надавати іншій фізичній особі матеріальну підтримку в грошовій (як правило) або в натуральній формі у випадках та за дотримання умов, визначених законом або договором про надання утримання, а інша фізична особа має право вимагати від першої фізичної особи виконання обов`язку щодо надання утримання. Онука не була на утриманні дідуся та обов`язку у дідуся відповідно до ст. 265 СК України не було. Відсутні докази, що потерпілий надавав системну та постійну матеріальну допомогу та була єдиним джерелом доходу. Також відповідач посилається на пропуск позивач строку звернення до суду з даним позовом. За наведеного, відповідач просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. Посилаючись на ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вказала на наявність у неї права на отримання страхових виплат у разі смерті її батька. Зауважила, що вона не була зареєстрована за адресою свого батька, ОСОБА_2 , однак до дня його смерті проживала разом зі своїм батьком та своєю малолітньою донькою. Позивач не мала жодного виду доходу, оскільки перебувала у відпустці по догляду за донькою до її 6-ти річного віку. Чоловік ОСОБА_1 перебував у тривалому відрядженні та не проживав разом зі своє сім`єю протягом тривалого часу. Відповідно ОСОБА_1 повністю перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_2 . Вказала, що посилання відповідача на не дотримання позивачем строків для звернення до суду спростовуються копією адвокатського запиту №291-ц від 04.06.2024 та копією відповіді Пенсійного Фонду України на адвокатський запит. Твердження відповідача про те, що ним було направлено листом № 1700-0311-8/90656 позивачу копію постанови про відмову у призначені страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Звернув увагу, що доказів про отримання позивачкою даного листа з копією постанови відповідачем до суду раніше 07.06.2024 не надано. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, до якої відноситься і дана справа, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.03.2016 зареєстрована у місті Рівне.

Позивач має доньку ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. від 06.04.2021 №02-14/16 ОСОБА_1 є донькою та єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер внаслідок нещасного випадку батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

На момент смерті батько позивача працював у регіональній філії «Південно-Західна залізниця».

Згідно акту Н-1/П від 05.01.2021 щодо розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 , складачем поїздів станції Новоград-Волинський-1 Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно до пп.2 п.52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337. Місце проживання та реєстрації потерпілого - АДРЕСА_1 . Відомості про членів сім`ї потерпілого, які перебувають на його утриманні відсутні.

09.10.2023 позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй одноразової допомоги у сумі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної плати для працездатних осіб, встановленим законом на день настання права на страхову виплату у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку її батька.

До вказаної заяви позивачем було долучено копію паспорта, довідки про присвоєння РНОКПП, акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, відомості про наслідки нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_3 (форма Н-2), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію трудової книжки позивача, копію повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Б.А., копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 (доньки позивача), копію довідки про причини смерті ОСОБА_2 , копію картки з банківськими реквізитами позивача.

У зв`язку з ненадходженням відповіді відповідача, представник позивача 04.06.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області з адвокатським запитом, в якому просив надати відомості щодо того чи було прийнято рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 09.10.2023; у разі, якщо приймалося таке рішення просив надати належним чином засвічену його копію.

07.06.2024 відповідачем було надано копію постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 №2-В/В.

Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 у призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника - ОСОБА_2 . Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV онука ОСОБА_4 не знаходилася на утриманні та не є членом сім`ї потерпілого ОСОБА_2 . Разом з тим, не дотримані строки звернення відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону №1105, оскільки на день звернення ОСОБА_4 досягла дев`ятирічного віку.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.НОКППРНО

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV (в редакції станом на дату виникнення спірних відносин) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

В статті 5 Закону №1105-XIV визначено, що основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів є:

1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування;

2) здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону;

3) профілактика нещасних випадків;

4) проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності і документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації з електронних систем та реєстрів;

5) здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів.

Згідно з частинами 1-4 статті 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці» (ч. 2 ст. 30 Закону №1105).

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 30 Закону №1105-XIV визначено, що страхові виплати складаються із:

1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;

5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Станом на час настання страхового випадку право на страхові виплати в разі смерті потерпілого було передбачено статтею 41 Закону №1105-XIV, частиною 1 якої було визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону №1105-XIV такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина 3 статті 41 Закону №1105-XIV).

Частиною 6 статті 42 Закону №1105-XIV передбачалося, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Вищенаведені норми статті 41 та частини 6 статті 42 Закону №1105-XIV були чинні до 01.01.2023.

В редакції Закону №1105-XIV чинній станом на час звернення позивача до пенсійного органу статтею 35 цього Закону передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (ч. 3 ст. 35 Закону №1105).

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону №1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 31 цього Закону не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.

Частиною 5 статті 36 Закону №1105-XIV (в редакції чинній станом на дату звернення до пенсійного органу) передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Статтею 37 Закону №1105-XIV передбачено, що для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Стаття 38 Закону №1105-XIV встановлює порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з яким територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Територіальні органи уповноваженого органу управління можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат №11 від 19.07.2018 (далі - Порядок №11), який був чинним під час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1.2 розділу І Порядку №11 встановлено, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи:

1) допомогу по тимчасовій непрацездатності;

2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;

3) щомісячну страхову виплату втраченого заробітку потерпілого (далі - щомісячна страхова виплата);

4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу, нижчеоплачувану роботу;

5) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого;

6) відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 розділу І Порядку №11 Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Відповідно до пункту 5.1 розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копії паспорта;

копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Тобто, слідує що документом, що підтверджує родинні зв`язки у разі призначення виплати доньці потерпілого є свідоцтво про народження доньки ( ОСОБА_1 ), яке як встановлено судом, позивач разом з заявою до пенсійного органу про нарахування їй страхових виплат не надала.

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Суд зазначає, що в залежності від категорії осіб, які мають право на страхові виплати, надаються:

для дітей до 23 років, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, довідка навчального закладу (такі довідки надаються в подальшому щосеместру);

для осіб з інвалідністю копія довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності;

для осіб, які доглядають дитину потерпілого до 8 років наказ про надання відпустки по догляду за дитиною.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Працівником управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:

оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;

оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності);

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків.

У разі коли відомості Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для визначення розміру середньої заробітної плати потерпілого, працівники управління (відділення) Фонду отримують інформацію у страхувальника. У разі відсутності страхувальника на момент формування справи про страхові виплати, довідку, що підтверджує розмір заробітної плати перед настанням страхового випадку, може надати особа, що має право на виплати;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи - підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи на момент настання страхового випадку в залежності від місця, де стався страховий випадок. У разі відсутності такої інформації особа, яка має право на виплати, надає копії документів, які підтверджують, що на момент настання страхового випадку потерпілий працював у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок або зареєстровано професійне захворювання;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи - підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи та доходи у разі призначення страхових виплат дітям з 16 до 18 років, дружині (чоловіку), які досягли пенсійного віку, особі з інвалідністю - члену сім`ї померлого, особам, які доглядають дітей потерпілого до 8 років.

Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.

У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 розділу V Порядку №11, право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені статтею 41 Закону.

Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 розділу V Порядку №11 визначено, що право на отримання страхових виплат у осіб, які мають право на страхові виплати, настає з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на їх виплату.

Як зазначалося вище по тексту рішення суду, позивачу відмовлено у виплаті страхових виплат, пов`язаних зі смертю її батька, оскільки не підтверджений факт перебування на утриманні померлого та не підтверджено належність до членів сім`ї померлого.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач посилається на ч. 3 ст. 35 Закону №1105 як на підставу для отримання страхових виплат, пов`язаних зі смертю батька.

Суд повторюється, що згідно вказаної норми право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Судом встановлено та підтверджується трудовою книжкою позивача, що вона станом на дату нещасного випадку не працювала. Зворотного відповідачем не доведено.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та, відповідно онукою померлого, якій станом на дату нещасного випадку було 6 років 2 місяці 28 днів.

Поряд з цим, ні до заяви від 09.10.2023, ні до позовної заяви позивачем не було додано доказів на підтвердження того, що вона здійснювала догляд за дочкою у зв`язку з хворобою, інвалідністю, отримувала допомогу для здійснення догляду від органів соціального захисту населення, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною тощо.

Також суд звертає увагу, Закон №1105-XIV не містить визначення поняття сім`ї та її членів. Слід також виходити із того, що ні Порядком №11, ні Законом №1105-XIV не передбачено вимог для отримання спірної одноразової допомоги подання доказів, які б засвідчували обставину «пов`язаності спільним побутом та наявності взаємних прав та обов`язків» між особою, яка померла внаслідок нещасного випадку та особами, які звертаються за отримання відповідної допомоги, - на день настання такого випадку.

За такого правового регулювання, з урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.

Частинами другою та четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Позивач у заяві від 09.10.2023 вказала, що є дитиною померлого, а тому відповідно до положень Сімейного кодексу України є членом його сім`ї.

Вказане твердження спростовується вище наведеним.

Більше того, варто зауважити, що згідно частини 1 статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Позивач є повнолітньою, а тому на неї не поширюється положення даної статті.

З наведеного слідує, що вона не надала жодного доказу, що вона була членом сім`ї померлого, тобто спільно проживала, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, так як і не надала доказів на підтвердження наявності у її доньки статусу члена сім`ї померлого.

Щодо не підтвердження факту перебування онуки на утриманні дідуся - ОСОБА_2 варто зазначити наступне.

Позивач вказує, що в силу того, що вона в період до настання нещасного випадку внаслідок якого помер її батько, проживала з ним та не мала матеріальної можливості забезпечувати свою малолітню доньку, у зв`язку з тим, що не працювала, то вони перебували на утриманні померлого.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач в зазначений вище період перебувала у шлюбі з батьком ОСОБА_4 .

Згідно частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З наведеного слідує, що саме на чоловіка позивача та, відповідно, батька її дитини покладено обов`язок щодо утримання її дитини та позивача.

Жодних підтверджень, що чоловік позивача не міг виконувати такий обов`язок та що дідусь утримував онуку суду не надано та за наслідками розгляду справи не встановлено.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено наявність у неї підстав для отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю її батька внаслідок нещасного випадку.

Разом з тим, у статті 39 Закону №1105-XIV встановлені виключні підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг, а саме, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Також, уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Суд зазначає, що жодної з перелічених підстав відмови, визначених законодавством, у межах даних правовідносин не встановлено.

Суд звертає увагу, що жодну з вказаних підстав відповідачем у спірній постанові зазначено не було.

А тому позивачу було відмовлено у призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю батька з підстав не передбачених чинним законодавством.

Також суд зауважує, що відповідачем у при розгляді заяви позивача від 09.10.2023 не встановлювалася наявність/відсутність у позивача статусу іншого члена сім`ї, який не працює та доглядає онуку потерпілого, яка не досягла восьмирічного віку.

Натомість спірна постанова стосується в частині відмови стосується лише онуки потерпілого, в той час як за призначенням страхових виплат звертається позивач.

За наведеного, постанова відповідача від 19.10.2023 №2-В/В є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, як зазначалося вище по тексту рішення, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено наявність підстав для отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки позивач не подав відповідачу необхідні підтверджуючі документи, тому позовні вимоги в частині призначення їй страхових виплат задоволенню не підлягають.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023, з урахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 605,60грн, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 605,60грн (шістсот п`ять гривень, 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк