Справа № 450/1997/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 450/1997/24 пров. № А/857/24010/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Коць Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

суддя в 1-й інстанції Мусієвський В.Є.,

час ухвалення рішення 02.09.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Пустомити,

дата складання повного тексту рішення 02.09.2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення відповідачем призначено відповідно до норм цього Кодексу, в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, та в межах наданих йому повноважень під час виконання службових обов`язків, з підстав чого не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови серії ЕНА № 1926011 від 16 квітня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимірювання швидкості автомобіля, яким керував позивач проводилося інспектором поліції без дотримання правил застосування такого засобу, як наслідок у інспектора поліції були відсутні допустимі докази перевищення позивачем швидкості руху на 42 км/год, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 ПДР України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Постановою серії ЕНА № 1926011 від 16 квітня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Так, позивача визнано винним у тому, що він, керуючи автомобілем марки «OPEL» моделі «INSIGNIA» номерний знак НОМЕР_1 , 16 квітня 2024 року о 15 год. 56 хв. 55 сек. на вул. Городоцькій, буд. 274, у м. Львові, рухався зі швидкістю 92 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідачем надано файл з приладу TruCAM ІІ LTI 20/20 містить фотознімок, який був здійснений приладом TruCAM ІІ LTI 20/20, серійний номер ТС000751, та містить інформацію про те, що транспортний засіб позивача рухався 16 квітня 2024 року о 15 годині 56 хвилин в межах населеного пункту зі швидкістю 92 км/год.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи правову оцінку доводам апелянтів щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, автомобіль марки «OPEL» моделі «INSIGNIA» номерний знак НОМЕР_1 , 16 квітня 2024 року о 15 год. 56 хв. 55 сек. на вул. Городоцькій, буд. 274, у м. Львові, рухався зі швидкістю 92 км/год.

Дана обставина встановлена з фото-, відео- доказів, зафіксованих лазерним вимірювачем швидкості TruCam серії ТС 000751, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. основною функцією лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС000751) є саме вимірювання швидкості транспортних засобів, а не фото - і відео фіксації.

Правомірність же використання співробітниками Департаменту ПП у Вінницькій області технічного приладу вимірювання швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС000751), підтверджується наявним в матеріалах справи сертифікатом відповідності, виданим ДП «Укрметртестстандарт» від 13 листопада 2023 року.

Правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС000751, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020р. №04/05/02-3561, за яким вказано про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності зареєстрованих даних.

Також, лазерний вимірювач швидкості «TruCAM ІІ» LTI 20/20, окрім іншого, відповідно до свідоцтва про повірки типу № UA TR 001 241-18, який діє до 26 грудня 2028 року, занесено до Реєстру затверджених типів ЗВТ, а згідно свідоцтва № 22- 01/29411, виданного ДП «Укрметртестстандарт» від 06 грудня 2023 року та чинного до 06 грудня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів є придатним для застосування як у ручному, так і в автоматичному режимах.

При цьому, наявний у справі файл з приладу TruCAM ІІ LTI 20/20 містить фотознімок, який був здійснений приладом TruCAM ІІ LTI 20/20, серійний номер ТС000751, та містить інформацію про те, що транспортний засіб марки «OPEL» моделі «INSIGNIA» номерний знак НОМЕР_1 , 16 квітня 2024 року о 15 год. 56 хв. 55 сек. на вул. Городоцькій, буд. 274, у м. Львові, рухався зі швидкістю 92 км/год.

Тобто, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) / судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів справи вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення позивачем адміністративного правопорушення та її скасування.

Колегія суддів зазначає, що пояснення позивача про правомірність його дій спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, та дослідженими судом доказами у справі, зокрема наданою фотофіксацією події адміністративного правопорушення, якою підтверджується порушення водієм правил дорожнього руху та спростовуються зазначені в позовній заяві обставини. Позивач ж жодних переконливих доказів своєї невинуватості як на місці вчинення правопорушення так і під час судового розгляду не надав.

Положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Так, законодавством у даній категорії справ передбачено здійснювати розгляд справи на місці вчинення правопорушення.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Колегія суддів також зазначає, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Наданий відповідачем відеозапис, зроблений з приладу ТruCam LTI 20/20 містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тому має розглядатись судом як доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Зазначений доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Колегія суддів вважає, що електронний документ - відеозапис з приладу ТruCam LTI 20/20, є документом, який відповідно до ст. 251 КУпАП може містити фактичні дані, встановлені таким документом, а тому є належним доказом у справі.

Посилання позивача на те, що використання приладу ТruCam в ручному режимі суперечить ч.1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", оскільки камера повинна стояти на тринозі, а фіксація швидкості руху автомобілів здійснюватись лише в автоматичному режимі, спростовуються інформацією ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за №22-38/49, відповідно до якої лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Апеляційний суд зазначає, що позивач в поданому ним позові не довів обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, відповідач у своєму відзиві спростовує факт, яким позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення.

Доказів, що вимірювання швидкості автомобіля, яким керував позивач проводилося інспектором поліції без дотримання правил застосування такого засобу, як наслідок у інспектора поліції були відсутні допустимі докази перевищення позивачем швидкості руху (зокрема використання засобу у спосіб, не передбачений погодними умовами) суду не представлено. Крім того, відстань, з якої здійснено фіксацію становила 68,9 м., що виключає порушення правил застосування приладу.

Покликання, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 ПДР України, не береться колегією суддів до уваги, оскільки знак 5.70 свідчить про зміну схеми руху.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення відповідачем призначено відповідно до норм цього Кодексу, в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, та в межах наданих йому повноважень під час виконання службових обов`язків, з підстав чого не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови серії ЕНА № 1926011 від 16 квітня 2024 року.

Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року у справі № 450/1997/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повний текст постанови виготовлений 30 жовтня 2024 року.