Справа № 280/7033/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Справа № 280/7033/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, Полтавська область, м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34; )

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій позивач, з урахуваннями уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника на дитину 04.12.2009 року за померлого гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області протиправним та скасувати;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області призначити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника на дитину 04.12.2009 року за померлого гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувавши до страхового стажу період навчання 01.09.1989 року по 22.06.1992 року та період з 2004 по 2014 роки.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Розумом О.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1189283 від 24.07.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Згідно трудової книжки НОМЕР_2 до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1989 по 22.06.1992, оскільки відсутня дата видачі диплому. Також, до загального страхового стажу не враховано період роботи з 2004 по 2014 років згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки відсутній код годувальника. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не дотримано пункт 2.23 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), а саме відсутній оригінал паспорту. Позивач з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника не згодна, вважає право на встановлені законом гарантії пенсійного забезпечення не може бути поставлено в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Крім того зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Також, звертає увагу суду, що ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території України, а тому отримати оригінал паспорту не має можливості. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від ГУ ПФУ в Полтавській області належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких приймались оскаржувані рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника.

22.08.2024 відповідач подав витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а саме від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. Так, ОСОБА_1 звернулась через Вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України 22.06.2024 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на дитину 04.12.2009 за померлого ОСОБА_3 (помер у віці 50 років), надавши наступні документи: рішення, військовий квиток, довідку про навчання, трудову книжку, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, копія паспорта, копія ідентифікаційного коду. ГУ ПФУ в Полтавській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_1 від 22.06.2024. До загального страхового стажу не враховано періоди роботи з 2004 по 2014 згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки відсутній код годувальника. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж померлого годувальника ОСОБА_3 становить 10 років 10 місяців 24, якого недостатньо для призначення пенсії по втраті годувальника. Отже, відповідачем було винесено рішення №07 від 01.07.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку та у зв`язку з недотриманням пункту 2.23 розділу 2 Порядку №22-1, а саме відсутністю оригіналу паспорта. На підставі вищевикладеного, вважає, що права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушено, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 23.06.2020 Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Бердянськ, батько: ОСОБА_3 , мати: ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 23.10.2023 року, актовий запис № 1093. Місце смерті - м.Бердянськ.

ОСОБА_1 , діючи як законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.06.2024 звернулася до територіального органу пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на дитину.

У відповідності до Порядку № 22-1 заява позивача від 22.06.2024 про призначення пенсії по втраті годувальника в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області.

Рішенням від 01.07.2024 № 07, прийнятим ГУ ПФУ в Полтавській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника. В обґрунтування рішення зазначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а саме від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. ОСОБА_1 звернулась через Вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України 22.06.2024 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на дитину 04.12.2009 за померлого ОСОБА_3 (помер у віці 50 років), надавши наступні документи рішення, військовий квиток, довідку про навчання, трудову книжку, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, копію паспорта, копію коду. Згідно трудової книжки НОМЕР_2 до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1989 по 22.06.1992, оскільки відсутня дата видачі диплому. До загального страхового стажу не враховано період роботи з 2004 по 2014 років згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки відсутній код годувальника. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж померлого годувальника ОСОБА_3 становить 10 років 10 місяців 24 дні, якого недостатньо для призначення пенсії по втраті годувальника. Враховуючи вищевикладене прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку та у зв`язку з недотриманням пункту 2.23 розділу 2 Порядку №22-1, а саме: відсутністю оригіналу паспорту.

Вважаючи протиправними дії та рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на зміст положень частини 1, пункту 2 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV визначено страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності, а саме: для осіб з інвалідністю III групи від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

До матеріалів справи надано копію трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_2 від 29.01.1995, за змістом якої судом встановлено, що останній у період з 01.09.1989 року по 22.06.1992 року проходив навчання в СПТУ № 11 м.Бердянськ.

Статтею 18 Закону України «Про професійну-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР (в редакції станом на дату набуття чинності законом) визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, утому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

У подальшому норми вказаного закону неодноразово змінювались та станом на дату розгляду заяви позивача про призначення пенсії передбачали:

«Стаття 18. Типи закладів професійної (професійно-технічної) освіти

До закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать:

професійно-технічне училище відповідного профілю;

професійне училище соціальної реабілітації;

вище професійне училище;

професійний ліцей;

професійний ліцей відповідного профілю;

професійно-художнє училище;

художнє професійно-технічне училище;

вище художнє професійно-технічне училище;

училище-агрофірма;

вище училище-агрофірма;

училище-завод;

центр професійної (професійно-технічної) освіти;

центр професійної освіти;

навчально-виробничий центр;

центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів;

навчально-курсовий комбінат;

навчальний центр;

інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання»;

«Стаття 38. Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти

Час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців…»

Як визначено в оскаржуваному рішенні відповідача, причиною для відмови у зарахуванні до страхового стажу померлого годувальника періоду навчання були недоліки заповнення трудової книжки, а саме: відсутня дата видачі диплома.

Суд не погоджується із зазначеною підставою для не зарахування періоду навчання померлого годувальника у професійно-технічному навчальному закладі до його страхового стажу, оскільки відповідальність за правильність заповнення трудових книжок покладена саме на роботодавця, а також особу відповідальну за їх заповнення, а не на працівника.

Крім того, суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд зазначає, що мотиви, покладені відповідачем в основу висновку про відсутності підстав для зарахування до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 періоду навчання з 01.09.1989 року по 22.06.1992 року є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо не зарахування до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 періодів роботи з 2004 по 2014 роки згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з посиланням «відсутній код годувальника», суд зазначає таке.

У відповідності до п. 2.3 Порядку № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи, крім іншого, документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи).

Отже, документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків померлого годувальника надається лише у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи.

Крім того, слід зазначити, що з 15.12.2023 набув чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX, який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина, під сферу застосування кого підпадають, у тому числі, публічно-правові відносини щодо забезпечення реалізації соціальних прав при прийнятті компетентним адміністративним органом адміністративного акту (рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб)).

Вказаним Законом до принципів адміністративної процедури віднесено принцип офіційності (п.11 ч.1 статті 4, стаття 16), який передбачає, що адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

За змістом п.70.1 ст.70 Податкового кодексу України Державний реєстр фізичних осіб - платників податків формує та веде Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Оскільки інформація про реєстрацію особи в у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків перебуває у володінні органу державної влади, відповідач мав можливість отримати відповідну інформацію самостійно та не мав права вимагати відповідний документ у позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, до мотиви відповідача, з яких він не зарахував до страхового стажу померлого годувальника періоди його роботи з 2004 по 2014 роки в посиланням на відсутність коду годувальника, є безпідставними.

Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на недотримання позивачем п.2.23 розділу 2 Порядку №22-1, а саме: відсутність оригіналу паспорту, суд зазначає таке.

Відповідно до пп.2 п.2.3 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника також надаються такі документи: 2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія.

Пункт 2.9 Порядку №22-1 передбачає, що під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

Згідно з п. 2.23 розділу 2 Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що чинне законодавство передбачає можливість подання документів для призначення пенсії в електронній формі шляхом додання сканованих копій оригіналів документів з накладенням електронного підпису. При цьому, вимога щодо обов`язкового надання оригіналу паспорту у такому випадку відсутня.

За встановленими обставинами справи, заява позивача про призначення пенсії по втраті годувальника від 22.06.2024 була подана саме у такий спосіб через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, що сторонами не заперечується, за змістом вказаної заяви зазначено, що подані документи завірено, а тому вимога відповідача про надання позивачем оригіналу паспорта є безпідставною та такою що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведені висновки суду, прийняте відповідачем рішення від 01.07.2024 № 07 не відповідає вказаним вимогам, а тому підлягає скасуванню як протиправне, а позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Водночас, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника, оскільки такі дії реалізовані шляхом прийняття відповідного рішення, не тягнуть для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків та не спричиняють негативних наслідків, отже такий спосіб захисту прав позивача є помилковим.

У свою чергу, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, на час розгляду справи по суті є самостійною і достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить зобов`язати відповідача призначити пенсію по втраті годувальника на дитину, зарахувавши до страхового стажу померлого годувальника період навчання 01.09.1989 по 22.06.1992 та період роботи з 2004 по 2014 роки.

Водночас, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передчасним, з таких підстав.

Суд звертає увагу, що розрахунок страхового стажу віднесено до компетенції органів пенсійного фонду, які здійснюють покладену на них функцію за встановленою процедурою, зокрема, перевіряють подані документи на відповідність вимогам закону, перевіряють зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта, уточнюють інформацію про факт роботи тощо. Адже право особи на одержання пенсії може бути установлено виключно на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За обставинами даної справи, підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника були формально неповні відомості у трудовій книжці померлого годувальника, ненадання коду годувальника та ненадання оригіналу паспорта.

При цьому, відповідач не здійснював перевірку змісту трудової книжки щодо конкретних записів про періоди трудової діяльності, їх належне оформлення, відповідність вимогам чинного законодавства, не уточнював інформацію про факт роботи померлого годувальника в ці періоди, зокрема, не встановлював та не перевіряв, чи виконано умови для врахування періоду навчання померлого годувальника у професійно-технічному навчальному закладі до страхового стажу відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» (перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців), тощо.

Суд не може перебирати на себе функцію органу Пенсійного фонду та замість нього здійснювати перевірку документів, на підставі яких визначається страховий стаж, здійснювати обчислення дійсного страхового стажу та визначати його достатність для призначення відповідного виду пенсії, оскільки це суперечить завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до пунктів 1-4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, крім іншого, про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

Частинами 3, 4 статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірному випадку наявні підстави для виходу за межі позовних вимог, оскільки належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по втраті годувальника від 22.06.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1937,92 грн, інших судових витрат не заявлено.

Враховуючи висновок суду про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 01.07.2024 № 07, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника на дитину.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника на дитину від 22.06.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, місцезнаходження: 36000, Полтавська область, м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34; .

Повне судове рішення складено 30.10.2024.

Суддя М.О. Семененко