Справа № 160/10314/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/10314/24
Суддя І інстанції Рябчук О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз.4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , з лав Збройних Сил України на підставі поданого рапорту відповідно до підстав, зазначених в абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.04.2024 р. на адресу військової частини поштою було надано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. В рапорті позивач звертається до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби з підстав необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, про що медичним закладом охорони здоров`я Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» зроблено висновок №1493 від 13.02.2024 р. До рапорту додавалися усі копії документів, підтверджуючих зазначений факт. Проте, відповідач відмовився від отримання листа, що, на думку позивача, є протиправною бездіяльністю.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 24.05.2024 р. №2025, про відмову в звільненні ОСОБА_1 з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано той факт, що станом на момент подачі позовної заяви 22 квітня 2024 року позивач до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом та відповідними документами про його звільнення із військової служби не звертався, а звернувся і з рапортом про його звільнення лише 27 квітня 2024 року. На момент надання відповіді позивачу враховуючи зміни до ст. 26 ЗУ «Про військовий обв`язок та військову службу» пістав для звільнення з військової служби не було. Також вказує, що усуд не мав підстав для виходу за межі позовних вимог, так як рішення ВЧ НОМЕР_1 , оформлене листом від 24.05.2024 № 2025 не було предметом даного спору.

Військова частина НОМЕР_2 також подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що до рапорту та до матеріалів справи було надано різний пакет документів, а рішення щодо звільнення приймається на підставі доданих до рапорту документів на момент прийняття такого рішення. Також вказує на відсутність інформації щодо результату розгляду листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо внесення змін до актового запису ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо по-батькові матері ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . Вказує на те, що суд помилково ототожнює момент звернення позивача з рапортом з моментом виникнення спірних правовідносин. В даному випадку оскарженим є акт індивідуальної дії, а саме рішення суб`єкта владних повноважень, яке було винесено згідно діючого на той момент законодавства на підставі рапорту та доданих до нього документів 24.05.2024 року. Позов було подано не тільки раніше розгляду рапорту (або закінчення строку на його розгляд) та винесення за його результатом відповідного рішення (акту індивідуальної дії), а раніше подачі самого рапорту. Розгляд рапорту та винесення рішення відбулося у встановлений Законом термін на підставі доданих до нього документів згідно діючого на час розгляду законодавства.

У письмовому відзиві на апеляційні скарги позивач просить відмовити у їх задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до поштової накладної № 555 ОСОБА_1 01 квітня 2024 року о 17:33:39 направив рапорт про звільнення військовій частині НОМЕР_1 із зазначенням адреси - АДРЕСА_1 , вказаний лист було йому повернуто у зв`язку з відмовою адресата.

Позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт від 26.04.2024 р. про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме, з підстав необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду.

До рапорту було додано: копію паспорту ОСОБА_2 ; дублікат висновку ЛКК ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; копію паспорту ОСОБА_1 ; копію ІПН ОСОБА_2 ; копію ІПН ОСОБА_1

Рапорт зареєстровано в військовій частині НОМЕР_1 за вх. №2478 від 27.04.2024 р.

На рапорт ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 24.05.2024 р. №2025, якою відмовлено у звільненні з військової служби з наступних підстав:

« 1. Вказане у свідоцтві про народження вашої матері по-батькові не відповідає по-батькові в медичній документації, її паспорті та ІПН;

2. Надана медична документація невстановленого зразку;

3. У чинному законодавстві відсутня підстава для вашого звільнення з військової служби».

До позовної заяви позивачем надано копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Тарасівка Тульчинського району Вінницької області.

Також, в матеріалах справи міститься копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера про те, що ОСОБА_2 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , місце реєстрації село Тарасівка Тульчинського району, є батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку ЛКК №1493 від 13.02.2024 р., наданого Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», ОСОБА_2 , 1948 року народження, потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до довідки про склад задекларованих/зареєстрованих осіб у жилому будинку (частині будинку) від 25.06.2024 р. №24/3106 за адресою: АДРЕСА_2 фактично зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку №3726 від 13.05.2024 р. дублікат про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, наданого Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

З листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.06.2024 вбачається, що до відділу здійснено звернення з метою внесення змін до актового запису ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо по-батькові матері ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ в редакції станом на момент подання рапорту про звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За нормами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно п. 12 розділу І Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства (діючих на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина, як у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. При цьому, законодавець визначив альтернативно документи, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою: або висновок МСЕК або ЛКК.

Визначення терміну «медичний висновок» наведене у п.3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У п.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 значиться, що медичний висновок це висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, як вбачається з вищенаведеного, медичний висновок це документ, який містить об`єктивні дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування чи видачі медичного висновку зазначені лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Відповідно до п. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пп.1 п.11 цього Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.

Відповідно до п.19, 24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія за результатами проведеного лікування чи обстеження можуть формувати медичний висновок, а МСЕК за результатами проведеного огляду довідку, акт огляду (витяг з акту огляду) та протокол засідання комісії.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що у наведеному формулюванні прав та обов`язків МСЕК відсутнє поняття «постійного догляду», є лише право визначати необхідність догляду, стороннього нагляду, аж ніяк не постійного догляду. При цьому звернув увагу на те, що поняття «сторонній догляд» є не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказу Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 № 189, при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я утворюються ЛКК (п.1 розділу III).

Згідно з п.3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пункт 4 розділу ІV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, визначає, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці ;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з п.2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що дійсно є недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання «яким документом необхідно підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду» та «який орган має видавати цей документ» при цьому відсутні підстави не приймати до уваги висновок ЛКК №1493 від 13.02.2024 р., наданий Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», відповідно до якого ОСОБА_2 , 1948 року народження, потребує постійного стороннього догляду.

Аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, суд вірно зазначив, що остання визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі осіб з інвалідністю, а також осіб, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. ОСОБА_2 до такої категорії осіб не відноситься, а тому висновок МСЕК і не може бути нею представлений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що абз.4 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок МСЕК, або ЛКК. Поданий позивачем до рапорту про звільнення з військової служби висновок ЛКК є належним і достатнім документом для підтвердження того, що особа потребує постійного догляду.

Спростовуючи доводи відповідача, що висновок ЛКК не може бути визнаний, як документ для звільнення позивача зі служби, з посиланням на положення наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказаним наказом затверджено, зокрема, Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

З висновку ЛКК №1493 від 13.02.2024 р., наданого Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», вбачається, що ОСОБА_2 , 1948 року народження, потребує постійного стороннього догляду, що є належним доказом на підтвердження права позивача на звільнення з військової служби за вказаними в рапорті обставинами.

Також з висновку №3726 від 13.05.2024 р. дублікат про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, наданий Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Висновок №3726 від 13.05.2024 р. повністю відповідає положенням наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зокрема, Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів. Крім того, на виконання пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ позивачем підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними медичними висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Спростовуючи доводи відповідача, що вказане у свідоцтві про народження по-батькові ОСОБА_2 не відповідає по-батькові в медичній документації, її паспорті та ІПН, суд першої інстанції вірно зазначив, що окрім свідоцтва про народження, позивачем надано до рапорту та до матеріалів справи документи, які у своїй сукупності дають можливість підтвердити наявність у ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

Доводи апеляційних скарги з приводу того, що у чинному законодавстві на час розгляду рапорту були відсутні підстави для звільнення позивача, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що зміни до ст.26 Закону № 2232-ХІІ набули чинності 18.05.2024 р., в той час як позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби 27.04.2024 р., а первісно рапорт був відправлений поштою ще 01 квітня 2024 року.

Тобто, на момент звернення позивача з рапортом, (на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 58 Конституції України регламентується порядок застосування норм матеріального права в редакції чинній на час виникнення певної події чи юридично факту, тобто, стаття 58 Конституції визначає, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт (норма матеріального права), під час дії якого вони настали або мали місце.

З матеріалів справи вбачається що військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто по суті рапорт ОСОБА_1 від 26.04.2024 р. вх. №2478 від 27.04.2024 р. та листом від 24.05.2024 р. №2025 відмовлено у звільненні з військової служби з наведенням підстав відмови, тобто в даному випадку відсутня протиправна бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на рапорт, на що вірно зауважив суд першої інстанції.

В даному випадку лист військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2024 р. №2025 є актом індивідуальної дії, тобто, рішенням суб`єкта владних повноважень, який не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесено відповідачем не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Положенням ч. 2 ст. 5 КАС України, передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та з урахуванням положення ч. 2 ст. 9 КАС України відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд першої інстанції з метою повного захисту прав позивача, правомірно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 24.05.2024 р. №2025, про відмову в звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Враховуючи протиправність рішення військової частини НОМЕР_1 , оформленого листом від 24.05.2024 р. №2025, про відмову в звільненні ОСОБА_1 з військової служби, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція, як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, та з урахуванням повноважень на звільнення позивача з військової служби, а тому суд вірно зобов`язав військову частину НОМЕР_2 звільнити позивача з військової служби на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

Доводи викладені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки висновків, зроблених судом першої інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 29 жовтня 2024року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова