Справа № 420/27202/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27202/23

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

повний текст судового рішення

складено 26.07.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, збереження стажу, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП №1279о/с від 20.09.2023 р. в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП №2385 від 15.09.2023 р. в частині стосовно ОСОБА_1 , на підставі якого було винесено наказ ГУНП №1279о/с від 20.09.2023p.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП з моменту фактичного звільнення, тобто з 20.09.2023 р., зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;

- зобов`язати ГУНП зберегти за ОСОБА_1 вислугу років у календарному обчисленні, яка на день звільнення складала 14 років 02 місяців 10 днів, та зберегти спеціальне звання працівника національної поліції;

- стягнути з ГУНП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2023 р. по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позову було зазначено, що позивач проходив публічну службу на посаді дільничого інспектора відділення поліції №3 Одеського РУП №1 ГУНП. 20.09.2023 р. він був звільнений зі служби в поліції у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення. На думку позивача, наказ про звільнення є протиправним, оскільки фактично його звільнено за пред`явлення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення. У кримінальному провадженні триває розслідування, а тому, до встановлення вини в судовому порядку у вчиненні кримінального правопорушення, будь-яке дисциплінарне стягнення не може бути накладено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді дільничого офіцера поліції сектору превенції відділенні поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП.

11.08.2023 року на адресу керівника ГУНП надійшла доповідна записка УГІ ГУНП вих.№55/2343 за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими посадовими особами ВнП №3 та ВП №5 Одеського районного управління поліції (далі - ОРУП) №1 ГУНП, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків дільничним офіцером поліції сектору превенцїї старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 ..

З метою перевірки відомостей, викладених у вказаній доповідній записці, наказом ГУНП в області від 14.08.2023 року №2040 призначено службове розслідування, термін проведення якого двічі продовжувався відповідними наказами.

ОСОБА_1 ознайомився з наведеним вище наказом, про що особисто виклав у поясненнях на ім`я голови дисциплінарної комісії ГУНП, в яких зазначив, що відмовляється згідно ст.63 Конституції України давати покази або пояснення.

За результатами службового розслідування складено висновок, відповідно до якого встановлено наступне.

10.08.2023 року старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, в межах досудового розслідування за №0000203, повідомлено про підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 302, частиною третьою статті 303 КК України.

11.08.2023 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси до підозрюваного ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наказом ГУНП від 14.08.2023 року №1072о/с ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

16.08.2023 року, у зв`язку з внесенням визначеної слідчим суддею суми застави, ОСОБА_1 було звільнено з під варти, запобіжний захід автоматично змінено. Досудове слідство по справі триває.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , спільно з іншими підібраними ним особами для організації діяльності з надання сексуальних послуг особами жіночої статі створив організовану групу, яка займалась пошуком та підбором приміщень для надання платних послуг сексуального характеру, осіб жіночої статі для зайняття проституцією, їх транспортування до місць надання сексуальних послуг та до клієнтів, забезпечення охорони, отримання та розподіл від такої діяльності коштів. Учасникам організованої групи ОСОБА_1 було доведено про можливість безперешкодного здійснення злочинної діяльності у силу займаної ним посади в структурному підрозділі ГУНП в області, а також про можливість вирішення будь-яких проблемних питань, що можуть виникнути з боку інших правоохоронних органів Одеської області.

Під час службового розслідування було виявлено факти безпідставної відсутності на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 09.08.2023, 10.08.2023, 17.08.2023, 18.08.2023 та19.08.2023 року.

За висновками службового розслідування, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 особистою недисциплінованістю, умисним порушенням норм чинного законодавства України не дотримався законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, учинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, порушив Присягу працівника Поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе рвання поліцейського, самоусунувся від виконання службових обов`язків, займався протиправною діяльністю, що підриває авторитет Національної поліції України, використовував свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб, розголошував і використовував службову інформацію, що стала йому відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків у неслужбових цілях, не вжив заходів для реєстрації інформації щодо протиправної діяльності, про яку йому було відомо, в ІТС ІПНП для її припинення, не повідомив безпосереднього керівника про допущені ним та капітаном поліції ОСОБА_3 порушення, не стримував останнього від учинення правопорушення, безпідставно був відсутній на службі 09.08.23, 10.08.23, 17.08.2023, 18.08.2023 та 19.08.2023, надав керівнику недостовірні відомості щодо свого перебування на лікарняному, не проінформував останнього про причини відсутності на службі, не надав письмових доказів законних підстав своєї відсутності на службі, не допомагав керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не сприяв проведенню службового розслідування, не зазначив у протоколах серії ВАБ №93639 та серії ВАБ №936381 ім`я та по батькові посадової особи, яка склала протокол, а також дані документа, що посвідчував особу правопорушника.

Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що за скоєння дисциплінарного проступку необхідно застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції, а також здійснити заходи щодо відрахування із заробітної плати кошти за прогули 09.08.23, 10.08.23, 17.08.23, 18.08.23 та 19.08.23.

Відповідно до наказу ГУНП №2385 від 15.09.2023 року за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в грубому порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію, частини першої статті 22, частини першої статті 38 та частини першої статті 43 Закону України Про запобігання корупції, пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 11, 13 частини третьої статті І, частини п`ятої статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців другого, третього, шостого, дванадцятого та тринадцятого пункту І розділу П Правил епічної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзаців другого, четвертого пункту 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №1376, пункту 4 розділу IV Інструкції з організації щільності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом МВС України від 28.07.2017 №650. підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 №7 Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції, пунктів 2.1,3.2,4.1, 4.3 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 №1000, пунктів 2.1, 2.2, 2.5, 2.20, 2.21 функціональних обов`язків дільничного офіцера поліції сектору превенції ВнП №З ОРУП №1 ГУНП в області від 09.01.2023 №60.8/вн87, до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №З Одеського районного управління поліції №1 ГУНП, застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції. (п.2 наказу)

Відраховано із заробітної плати старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 кошти за час прогулів за 09.08.23, 10.08.23, 17.08.23, 18.08.2023 та 19.08.2023 року (п.9 наказу).

Наказом від 20.09.2023 року №1279о/с ОСОБА_1 відповідно до ЗУ Про національну поліцію звільнено зі служби за п.6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

26.09.2023 р. ОСОБА_1 подав до ГУНП заяву про надання можливості ознайомитись з матеріалами службового розслідування, на яку йому надана відповідь та роз`яснено про можливість ознайомлення у будь-який робочий день попередньо погодивши час прибуття за номером телефону, однак позивач такою можливістю не скористався.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений дисциплінарний проступок та факти, виявлені під час службового розслідування, у своїй сукупності дають підстави визнати, що ОСОБА_1 допустив порушення Присяги поліцейського та вчинив дії, які підривають авторитет Національної поліції України, дискредитують честь держави, що є несумісними із подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктами 1, 2, 3, 6 частини першої статті 18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої - третьої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно із пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Частиною першою статті 64 Закону №580-VIII визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з пунктами 1, 2, 5, 6, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Абзацами 2, 3, 4 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків.

Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи встановлено, що доводи стосовно вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку базуються, серед іншого, на матеріалах кримінального провадження № 0000203 від 21 липня 2022 року.

У вказаному кримінальному провадженні позивач є підозрюваним у вчиненні злочину, передбаченому частиною другою статті 302, частиною третьою статті 303 КК України, за фактом створення та утримання місць розпусти, вчиненні з метою наживи, організованою групою, що свідчить про дискредитацію в очах суспільства правоохоронного органу. Згідно зі статтею 1 Закону №580-VIII саме на Національну поліцію України покладено обов`язок служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Адміністративний суд в силу приписів частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, а також Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2020 року у справі №260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі №825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі №804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі №340/1502/19.

Відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону №580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції і її працівників в очах громадськості, порушує етику поведінки поліцейського та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у Національній поліції України.

У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Як встановлено матеріалами справи, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно позивача, старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , будучи організатором, з метою налагодження функціонування організованої групи, розподілив між всіма учасниками функції та ролі по забезпеченню діяльності щодо надання сексуальних послуг, створення та утримання місць розпусти. Спеціалізація незаконної діяльності учасників організованої групи виражалась у сутенерстві, створенні та утриманні місць розпусти. 10.08.2023 р. позивачу повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України та того ж дня стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 02.10.2023 року.

Така обставина беззаперечно свідчить про поведінку, що дискредитує працівника поліції, навіть за відсутності вироку суду.

При цьому, в ході службового розслідування була опитана ОСОБА_6 , яка зазначила, що поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є організаторами та керівниками діяльності салону по наданню інтимних послуг, разом з якими приймала участь у його організації та здійснені такої діяльності. (т. 2, а.с. 497-498)

Оцінюючи доводи позивача колегія суддів наголошує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі №320/1206/21, про яку зазначено скаржником у касаційній скарзі, та у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №420/9503/22.

Позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Таким чином, ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.302 та ч.3 ст.303 КК України, зокрема, за фактом створення та утримання місць розпусти, призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. Та обставина, що підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є саме ОСОБА_9 , свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону №580-VIII.

Окрім цього, дисциплінарною комісією було встановлено факт відсутності позивача на службі 09.08.2023, 10.08.2023, 17.08.2023, 18.08.2023 та 19.08.2023 року.

Матеріалами справи встановлено, що згідно листа ДУ ТМО МВС України по Одеській області ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні в установі з 02.08.2023 року по 08.08.2023 року.

Відповідно до актів, складених уповноваженими особами, ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці з 17.08.2023 року по 19.08.2023 року (т.2 а.с. 355-358).

Відтак, враховуючи тяжкість проступку, його наслідки, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції України, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому на спростування доводів позивача, колегія суддів наголошує, що в рамках розгляду даної справи суд не досліджує питання наявності або відсутності вини в діях позивача у вчиненні злочину, а надається лише правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Відсутність вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, а не пункт 10 цієї норми, відповідно до якої поліцейський може бути звільнений у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення, зокрема, кримінального правопорушення.

Верховний Судом неодноразово висловлювалась позиція, що законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінального та дисциплінарного аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено КПК України. Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, і у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №420/241/20.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та з висновками дисциплінарної комісії, що встановлений дисциплінарний проступок та факти, виявлені під час службового розслідування, у своїй сукупності дають підстави визнати, що ОСОБА_1 допустив порушення Присяги поліцейського та вчинив дії які підривають авторитет Національної поліції України, дискредитують честь держави та є несумісними із подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки в суді першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Згідно ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук