Справа № 420/18357/24
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18357/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 18.09.2021 до 17.03.2022,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 18.09.2021 по 17.03.2022 (включно);

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 18.09.2021 по 17.03.2022 (включно).

В обґрунтування позову вказував, що 24.05.2024 відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №420/15302/22, здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 року по 17.09.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01 січня 2021 року у сумі 169 952,76 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ ОЩАДБАНКУ. Отже, відповідачем, у порушення строків розрахунку при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 17.09.2021 проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 24.05.2024. З урахуванням того, що відповідачем на час виключення позивача із списків частини повністю не проведено розрахунку при звільненні з військової служби, а виплачуючи заборгованість не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні, то позивач набув право на пред`явлення вимоги до відповідача про зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнана протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2021 по 17.03.2022 (включно).

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2021 по 17.03.2022 (включно) в розмірі 89848,07 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок вісім грн 07 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Управління Служби безпеки України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження військової служби в цілому, та зокрема в СБУ, врегульований спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на них додаткові обов`язки та відповідальність. Це, зокрема, Закони України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Службу безпеки України» Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (затверджене Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262), а також іншими спеціальними підзаконними нормативно-правовими актами.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Одеській області та відповідно до витягу з наказу Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.09.2021 року №426-ОС/дск позивача, звільненого з військової служби за наказом голови Служби безпеки України від 10.09.2021 року №1202-ОС/дск, виключено зі списків особового складу з 17.09.2021 року.

При цьому, відповідно до наказу від 15.09.2021 року №426-ОС/дск:

- виплатити підполковнику ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% за 9 повних календарних років виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу та премії у розмірі 10% посадового окладу згідно з пунктом 1 глави 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018 р.

- щорічна основна відпустка за 2021 рік підполковником ОСОБА_1 використана не в повному обсязі. Невикористана частина відпустки складає 20 календарних днів. Згідно з пунктом 56 виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2021 рік, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу та премії у розмірі 10% посадового окладу згідно з пунктом 1 глави 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018 р.

- допомога для оздоровлення згідно з главою 16 та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань згідно з главою 17 розділу III Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018р. підполковнику ОСОБА_1 виплачена.

- відповідно до пункту 5 глави 3 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України (зі змінами), затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018 р., виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 14 днів за 2018 рік, 14 днів за 2019 рік, 14 днів за 2020 рік, 14 днів за 2021 рік додаткової відпустки для учасників бойових дій, передбаченої статтею 162 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу та премії у розмірі 10% посадового окладу згідно з пунктом 1 глави 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018 р.

- відповідно до п. 2.4.1 Інструкції про шляхове забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Голови СБ України від 14.04.1995 №75/ДСК, виплатити підполковнику ОСОБА_1 підйомну допомогу на членів сім`ї дружину ОСОБА_2 , синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 50% грошового забезпечення на кожного члена сім`ї виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу та премії у розмірі 10% посадового окладу згідно з пунктом 1 глави 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 515/ДСК-2018 р. (рапорт підполковника ОСОБА_1 від 25.08.2021 №65/23/6617).

Згідно з відповіддю відповідача від 25.11.2021 року №65/14/К11/389 на адвокатський запит представника позивача: …Разом з тим, повідомляємо, що підполковнику ОСОБА_1 була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у сумі 65610 грн. Зазначена допомога була виплачена 12.10.2021 у сумі 64625 грн. 85 коп. з урахуванням утримання військового збору, який склав 1,5% суми виплати 984,15 грн.

Також ОСОБА_1 була нарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 53 951 грн. 34 коп. Зазначена компенсація була виплачена 29.10.2021 у сумі 53142 грн. 07 коп. з урахуванням утримання військового збору 809 грн. 27 коп.

Окрім цього з листа відповідача вбачається нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 65610,00 грн, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 9719,74 грн, та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій 40824,00 грн.

Відповідно до архівної відомості №111 з січня 2020 року по грудень 2021 року та архівної відомості з січня 2021 року по листопад 2021 року розмір посадового окладу позивача та окладу за військовим званням залишався незмінним у розмірі 7640,00 грн та 1410,00 грн відповідно.

Рішенням ООАС від 21.02.2024 № 420/15302/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 року по 17.09.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01 січня 2021 року.

24.05.2024 відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №420/15302/22, здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 року по 17.09.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01 січня 2021 року у сумі 169 952,76 грн, що підтверджується випискою по надходженням по кратці/рахунку АТ КБ ОЩАДБАНКУ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що належить враховувати норми ст.117 КЗпПУ у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм ст.117 КЗпПУ у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року по справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року по справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі № 826/15235/16.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З вищевикладеного слідує, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Визначаючись із розміром середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Положеннями Порядку №260, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

З огляду на довідку Управління Служби безпеки України в Одеській області № 97 від 31.08.2023 року середньоденне грошове забезпечення позивача складає 750,64 грн (ця обставина встановлена в судовому рішенні від 06.03.2024 № 420/21119/23).

Затримка розрахунку при звільненні за період з 18.09.2021 по 17.03.2022 становить 181 календарних днів, а отже загальна сума компенсації становить 135865,84 грн (750,64 х 181).

Загальна сума належних позивачу при звільненні виплат мала складати 257012,67 грн, у зв`язку із чим істотність несвоєчасної виплаченої 24.05.2024 суми 169952,76 грн (на виконання судового рішення від 21.02.2024 № 420/15302/22) становить 66.13%.

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності та зважаючи за наведену вище судову практику в аналогічній категорії справ, суд приходить до висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити 89848,07 грн (66,13% від 135865,84).

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.

Після внесення змін в ст.117 КЗпПУ, редакція якої набрала чинності 19.07.2022 року, Верховним Судом сформований правовий висновок щодо застосування вказаної норми у разі затримки розрахунку при звільнення, якій охоплює період до внесення змін та після внесення змін, зокрема, в постановах Верховного Суду від 15.02.2024 року по справі №420/11416/23, від 14.03.2024 року по справі №560/6960/23.

У постанові від 15.02.2024 року по справі №420/11416/23 Верховний Суд, посилаючись на те, що аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.01.024 року у справі N 560/9586/22, від 28.06.2023 року у справі N 560/11489/22, від 30.11.2023 року у справі №380/19103/22, зазначив, що спірний період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-IX) регулюється редакцією ст.117 КЗпПУ, до внесення у неї змін Законом №2352-IX, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією ст.117 КЗпПУ, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Тож, належить враховувати норми ст.117 КЗпПУ у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм ст.117 КЗпПУ у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції ст.117 КЗпПУ щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Верховний Суд також зазначив, що після постанови ВПВС від 26.02.2020 року у справі №821/1083/ 17, яку ухвалено в часі пізніше, ніж постанова, на яку посилається суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, викладена в ній позиція (зокрема щодо наявності передбачених ст.117 КЗпПУ підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення) не піддавалася зміні (відступу).

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі № 420/18357/24 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29.10.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький