Справа № 300/2882/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" жовтня 2024 р. справа № 300/2882/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник адвокат Павленко Марія Олександрівна, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання направлення на МСЕК з метою визначення ступеню втрати працездатності без установлення інвалідності та зобов`язання направити на МСЕК, забезпечивши направленням відповідної форми необхідними для проходження документами.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.06.2024 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, вказавши, що позивач на дату подання рапорту, а саме 26.01.2024 проходить військову службу на посаді номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, у випадку виникнення у Позивача необхідності пройти огляд медико-соціальної експертної комісію, він зобов`язаний був звернутися із відповідним рапортом по команді до свого безпосереднього командира, в даному випадку командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . При цьому, рапорт позивача від 26.01.2024 було розглянуто та за результатами його розгляду прийнято рішення направити його на огляд медико-соціальної експертної комісії по місцю проживання під час перебування у щорічній основній відпустці. Однак, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом щодо надання йому щорічної основної відпустки. Крім того, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2024 № 120, ОСОБА_1 , сержанта резерву 42 запасної роти військової частини НОМЕР_1 наказано вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 23.04.2024, виключено з фінансового та речового забезпечення. Відтак, у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для видання після 23.04.2024 направлення для проходження позивачем медико-соціальної експертної комісії. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
22.07.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що станом на 10.06.2024 направлення на проходження МСЕК позивачу військовою частиною НОМЕР_1 не надано, що свідчить про бездіяльність відповідача. Позивачем направлено рапорт про надання основної відпустки поштовим зв`язком та подано рапорт про направлення на лікування в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Листом №1349 від 27.02.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача, що прийнято рішення щодо видачі та скерування позивача на огляд МСЕК по місцю проживання під час основної відпустки.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України в складі військової частини НОМЕР_1 , зокрема, станом на 26.01.2024 на посаді номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , що визнається сторонами.
26.01.2024 позивач направив рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 щодо надання направлення на МСЕК для встановлення ступеню втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, з забезпеченням належними документами, який був адресований безпосередньо на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 та зареєстрований у 05.02.2024 за вх.№ 4339 (а.с.35).
Вищенаведений рапорт, командиром військової частини НОМЕР_1 було розглянуто 09.02.2024 та за результатами його розгляду, на даному рапорті була накладена резолюція "начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 направити на МСЕК під час основної щорічної відпустки" (а.с.35).
29.01.2024 представник позивача звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, згідно якого просила надати інформацію про результати розгляду рапортів ОСОБА_1 та прийняте рішення (а.с.18).
Згідно листа № 1349 від 27.02.2024, військовою частиною НОМЕР_1 була надана відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якій було повідомлено про те, що рапорт позивача про скерування його на огляд медико-соціальною експертною комісією було розглянуто та прийнято рішення щодо подальшого направлення на даний огляд по місцю проживання під час основної щорічної відпустки (а.с.47).
Представник позивача звернулася із скаргою №01-03/1 01.03.2024 до Міністерства оборони України щодо порушення прав військовослужбовця ОСОБА_1 , яке полягає в ненаданні направлення для проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступило втрати ОСОБА_1 професійної працездатності без встановлення інвалідності (а.с.15).
Згідно листа № 2039 від 22.03.2024, військовою частиною НОМЕР_1 була надана відповідь Міністерству оборони України, в якій зазначено, що на звернення представника позивача була надана відповідь №1349 від 27.02.2024, а рапорт позивача про скерування його на огляд медико-соціальною експертною комісією було розглянуто та прийнято рішення щодо подальшого направлення на даний огляд по місцю проживання під час основної щорічної відпустки (а.с.36).
Вважаючи вищенаведену бездіяльність відповідача протиправною, представник позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами про зобов`язання вчинити дії щодо розгляду поданих рапортів, які полягають у видачі направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі також - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 6 статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі - Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цією ж статтею Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991 року №1932-XII "Про оборону України" (далі Закон №1932-XII), передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Київа.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Суд зазначає, що на момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено, відповідно застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.
Що стосується медичного огляду військовослужбовців, то пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення №402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10 глави 6 розділу II Положення №402).
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Так, на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями - реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.
Таким чином, застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.
Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань чи прийняти відповідне рішення. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Судом встановлено, що 26.01.2024 позивач направив рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 щодо надання направлення на МСЕК для встановлення ступеню втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, з забезпеченням належними документами, який був адресований безпосередньо на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 та зареєстрований у 05.02.2024 № 4339 (а.с.35).
Вищенаведений рапорт, командиром військової частини НОМЕР_1 було розглянуто 09.02.2024 та за результатами його розгляду, на даному рапорті була накладена резолюція "начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 направити на МСЕК під час основної щорічної відпустки" (а.с.35).
Про вказане рішення було повідомлено представника ОСОБА_1 адвоката Павленко М.О. листом військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 № 1349(а.с. 42).
Відтак суд зазначає, що відповідачем розглянуто рапорт позивача від 26.01.2024 та за результатами його розгляду прийнято рішення направити ОСОБА_1 на огляд медико-соціальної експертної комісії по місцю його проживання під час перебування у щорічній основній відпустці.
Позовна заява обґрунтувань та заперечень щодо неможливості проходження огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 по місцю його проживання під час перебування у щорічній основній відпустці не містить.
Крім того, суд констатує, що позивачем не дотримано процедури подання рапорту від 29.01.2024 щодо скерування на лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а саме подано такий не по команді, як визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Доказів протилежного позивачем не надано.
При цьому, суд не вправі зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії чи прийняти певні рішення, якщо перед останнім попередньо не було у встановленому порядку ініційовано питання врегулювання правовідносин за відповідними правилами і процедурами, які визначені законом.
Відтак, судом не встановлено факту протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапортів та щодо не видачі направлення на проходження позивачем медичного огляду військово-лікарською комісією за його рапортами.
Зважаючи на викладене, оскільки, позивач не надав суду жодних доказів не розгляду відповідачем рапортів щодо направлення на медичний огляд, натомість відповідачем доведено розгляд поданого рапорту та задоволення такого, то відсутні підстави зобов`язання відповідача розглянути рапорт.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2024 № 120, сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву 42 запасної роти військової частини НОМЕР_1 наказано вважати таким, що безпідставно відсутній на військовій службі з 23.04.2024. Виключено з фінансового та речового забезпечення (а.с.39).
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Микитин Н.М.