Справа № 340/5488/24
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5488/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат, річних процентів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить:

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 36 048,34 грн., три проценти річних у розмірі 24 602,5 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування вимог представником позивача зазначено, що лише 26.07.2024 відповідачем здійснено виплату позивачу одноразової грошової допомоги у сумі 757 000,00 грн, хоча право на отримання одноразової грошової допомоги виникло ще 10.03.2023 (дата реєстрації заяви). У зв`язку із порушенням грошового зобов`язання позивач вважає, що він має право на відшкодування інфляційних витрат та 3 проценти річних від простроченої суми. Також, систематичними протиправними діями та рішеннями відповідачів позивачу спричинено душевні страждання, стрес, відчуття невизначеності, сильні емоційні потрясіння тобто заподіяно моральну шкоду.

Представником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ( відповідач 1) подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні вимог зазначивши, що Департамент не може нести відповідальність за дії або бездіяльність іншого органу, організації (закладу), у даному випадку Національної поліції України та Державної установи «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області». Позивач безпідставно зазначає про заподіяння моральної шкоди нібито протиправними діями та прийнятими рішеннями з боку відповідача-1 стосовно ОСОБА_1 , посилаючись на рішення судів у справах № П/811/119/16, № П/811/200/17, № 1140/3229/18ДСК, № 340/622/19, оскільки:- у справах № П/811/119/16, № 340/622/19 визнано протиправними дії інших державних органів та організацій (закладів), а не ДВБ НПУ; - у справах № П/811/119/16, № П/811/200/17, № 1140/3229/18ДСК, № 340/622/19, які набрали законної сили 16.06.2016, 19.10.2018, 18.06.2019 та 30.06.2019, відповідно, минув строк позовної давності щодо стягнення моральної шкоди, який становить три роки. Також зазначено, що на виконання постанови ВСУ від 20.06.2024 у справі № 340/2259/23, після надходження відповідних бюджетних асигнувань від Національної поліції України для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, платіжною інструкцією від 24.07.2024 № 1609 Департаментом було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 757 000 грн. До суду не надано жодного підтвердження щодо наявності моральних страждань позивача, порушень його життєвих зав`язків, посилання на погіршення самопочуття, стану здоров`я, тощо, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками ( а.с.117-122).

Представником Міністерства внутрішніх справ України ( відповідач 2) подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні вимог зазначивши, що позовна заява не містить належних та допустимих доказів протиправних дій відповідача, доводів, фактів, підтверджень наявності моральних страждань позивача та/або порушень життєвих зв`язків позивача, інших негативних наслідків, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками. Отже, позовна заява не містить конкретних фактів та доказів виникнення та наявності моральної шкоди у позивача з вини Міністерства внутрішніх справ України ( а.с.98-102).

Представником позивача подано додаткові пояснення у справі ( а.с.157-155).

Ухвалою суду від 16.09.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення співвідповідача відмовлено ( а.с.148).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року - в органах поліції.

У період проходження служби в органах внутрішніх справ 25.02.2013 року ОСОБА_1 , який на той час проходив службу у відділі внутрішньої безпеки у Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України, отримав травму - тілесні ушкодження у вигляді часткового розриву медіального меніску лівого колінного суглобу, гемартроз, пошкодження зв`язок лівої гомілки.

За результатами розслідування нещасного випадку комісія, призначена за дорученням в.о. начальника відділу внутрішньої безпеки у Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України №18/11-251 від 14.03.2013 року, 21.03.2013 року склала акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт про нещасний випадок за формою Н-1* про те, що нещасний випадок пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

З 07.11.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію як такий, що прибув з МВС. Позивач проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки, який є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №50 о/с від 27.02.2017 року ОСОБА_1 з 28.02.2017 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації).

Позивач не погодився зі своїм звільненням та у лютому 2017 року звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі (справа №П/811/200/17).

Між тим, у серпні 2017 року військово-лікарська комісія державної установи "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області" здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , встановила йому відповідні діагнози, викликані травмою та захворюваннями.

Постановою військово-лікарської комісії державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області" (свідоцтво про хворобу №389 від 17.08.2017 року) встановлено причинний зв`язок травми ОСОБА_1 з виконанням службових обов`язків (акт про нещасний видаток форми Н-1* від 21.03.2012 року), а також причинний зв`язок його захворювань з виконанням службових обов`язків. Крім того, встановлено непридатність позивача до служби в поліції.

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №610917 ОСОБА_1 з 23.08.2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2018 року, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, ступінь втрати працездатності 40%. За наслідками повторного огляду 06.08.2018 року відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №627705 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою, у якій на підставі статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Відповідач листом №10503/4207/0217 від 22.11.2017 року відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, пославшись на те, що наданий позивачем до заяви акт розслідування нещасного випадку складений з порушеннями вимог п.3.2, 3.5, 3.8, 3.13, 3.15, 3.16 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002 року.

Не погодившись з цією відмовою, позивач у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про стягнення одноразової грошової допомоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2019 року у справі №404/7871/17, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.08.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суди установили, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки подані позивачем документи складені без дотримання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002 року. Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2019 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ці судові рішення.

Між тим, за позовом ОСОБА_1 рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року в адміністративній справі №П/811/200/17 наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №50о/с від 27.02.2017 року про його звільнення зі служби в поліції визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу

На виконання цього рішення суду наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №171 о/с від 02.10.2018 року ОСОБА_1 з 01.03.2017 року поновлено на службі в поліції.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №190 о/с від 23.10.2018 року ОСОБА_1 з 24.10.2018 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року у справі №1140/3229/18ДСК за позовом ОСОБА_1 змінено дату звільнення, зазначену у наказі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №190 о/с від 23.10.2018 року, з "24.10.2018 року" на "21.09.2018 року".

У лютому 2019 року медична (військово-лікарська) комісія державної установи "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області" прийняла постанову №2 від 27.02.2019 року, якою відмінила постанову військово-лікарської комісії у свідоцтві про хворобу №389 від 17.08.2017 року про причинний зв`язок травми з виконанням службових обов`язків.

Позивач не погодився з таким рішенням та у березні 2019 року оскаржив його до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі №340/622/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову медичної (військово-лікарської) комісії державної установи "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області" №2 від 27.02.2019 року.

У березні 2020 року та у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України та до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявами, в яких просив скласти належним чином акти за формами Н-5* та Н-1* щодо нещасного випадку, який стався з ним 25.02.2013 року у період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки ці органи відмовили позивачу у проведенні повторного розслідування нещасного випадку, той звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №340/4121/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо проведення службового розслідування стосовно події, яка трапилась 25.02.2013 року з працівником відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ МВС України ОСОБА_1 , зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України провести службове розслідування стосовно цієї події та скласти відповідні акти на підставі висновків розслідування.

Постановою державного виконавця від 05.10.2022 року ВП№69970415 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/4121/20, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом у цій справі.

Після цього наказом Міністра внутрішніх справ України №770 від 25.11.2022 року призначено комісію з метою розслідування нещасного випадку, який стався 25.02.2013 року з колишнім підполковником міліції, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах ВВБ у Кіровоградській області ОСОБА_1 .

Ця комісія у листопаді-грудні 2022 року провела розслідування нещасного випадку та за його результатами встановила, що нещасний випадок, який стався 25.02.2013 року з колишнім підполковником міліції, старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах ВВБ у Кіровоградській області (підпорядкованого Департаменту внутрішньої безпеки Міністерства внутрішніх справ України) ОСОБА_2 , стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Про результати розслідування складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 23.12.2022 року та акт про нещасний випадок за формою Н-1*, який 26.12.2022 року затверджений Міністром внутрішніх справ України.

У січні 2023 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою від 18.01.2023 року про виплату йому одноразової грошової допомоги та долучив до неї необхідні документи.

Відповідач листом №С-189/42-05ЦА/02-2023 від 20.02.2023 року повернув подані ОСОБА_1 документи на доопрацювання, пославшись на те, що окремі з наданих до заяви копій документів не засвідчені належним чином.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 знову звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою від 28.02.2023 року про виплату йому одноразової грошової допомоги та долучив до неї необхідні документи.

Відповідач листом №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30.03.2023 року відмовив у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із закінченням строку реалізації права на її отримання, установленого частиною 6 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію України".

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 року у справі №340/2259/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 року вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладену у листі №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30.03.2023 року; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2023 року про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили подати до суду звіт про його виконання; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

24.02.2024 відповідачем 1 складено та затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 року у справі №340/2259/23, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 року у розмірі 757 000,00 грн. ( а.с.82-83).

Ухвалою Верховного суду від 26.03.2024 ухвалено зупинити виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/2259/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Постановою Верховного суду від 20.06.2024 року у справі №340/2259/23 постановлено касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задовольнити частково; рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; абзац другий резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року викласти в такій редакції: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень Закону №580-VIII, Порядків № 4, № 1346 та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.»; в іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

26.07.2024 відповідачем 1 здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу у сумі 757 000,00 грн. ( а.с.84).

Позивач вважаючи, що відповідачем 1 порушено строк виплати одноразової грошової допомоги звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Позивача як колишній працівник міліції та поліції має право на отримання одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, передбаченої статтями 97 - 101 Законом України "Про Національну поліцію".

Статтею 46 Конституції України установлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію України" 2 липня 2015 року

№ 580-VIII ( Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно пп.5,6 ч.10 ст. 62 Закону № 580-VIII поліцейський: у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства; захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Згідно ч. 2 зазначеної статті Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно ч.1 ст. 99 Закону № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до ст. 100 Закону № 580-VIII визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

У разі встановлення факту настання смерті поліцейського, а також особи, звільненої зі служби в поліції, внаслідок обставин, зазначених у пунктах 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, якщо смерть настала протягом шести місяців після отримання інвалідності чи травми, внаслідок отримання яких поліцейський раніше отримував одноразову грошову допомогу згідно із зазначеними пунктами, виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, зазначеним у цьому Законі, здійснюється з вирахуванням суми допомоги, отриманої померлим.

У разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.

Виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання в разі загибелі (смерті) працівника поліції, якщо поліцейський на день загибелі (смерті) займав посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботи в інтересах держави та її безпеки, із залишенням його на службі в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Згідно ч.1 ст. 101 Закону № 580-VIII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293, затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок №4).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №788 від 21.09.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2017 року за №1273/31141, який набрав чинності 17.11.2017 року, Порядок №4 викладено у новій редакції. Пунктом 2 цього наказу установлено, що положення Порядку в редакції цього наказу застосовуються до поліцейських та осіб, яким одноразова грошова допомога, визначена статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію", на момент набрання чинності цим наказом не призначена та/або не виплачена.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.05.2024 № 351, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2024 р. за № 868/42213 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 (із змінами).

Відповідно до п.1 розділу 1 Порядку №4 ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади (далі - органи державної влади).

Згідно пунктів 1, 3-7 розділу IIІ Порядку №4 формування документів для призначення та виплати ОГД в органах поліції, закладах освіти здійснюється бухгалтерською службою у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП), підрозділами правового забезпечення органів поліції та закладів освіти, а також працівниками медичних (військово-лікарських) комісій МВС (далі - ВЛК).

Формування документів для призначення та виплати ОГД поліцейським, які були відряджені до органів державної влади, здійснюється органом поліції, в якому особа займала посаду до відрядження, або органом поліції, наказом якого особа була звільнена зі служби в поліції.

СДНОП визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно із законодавством України.

ВЛК відповідають за перевірку матеріалів на відповідність діагнозу, за яким установлено втрату працездатності, переліку хвороб, отриманих під час проходження служби, згідно із законодавством України.

Підрозділи кадрового забезпечення відповідають за достовірність інформації про періоди служби даним з особової справи та правильність визначення випадків для виплати грошової допомоги, згідно із законодавством України.

Бухгалтерські служби відповідають за правильність обчислення та перерахування до установ банку ОГД згідно з реквізитами, зазначеними в заяві (рапорті) особою, яка має право на цю виплату, згідно із законодавством України.

Керівники органів поліції, закладів освіти відповідають за правильність призначення сум ОГД, згідно із законодавством України.

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби).

У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Засвідчення копій документів, зазначених у підпунктах 4-6, здійснює керівник установи, організації, підрозділу, що видала(в) документ. Копії документів, зазначених у підпунктах 7-9, засвідчує своїм підписом фізична особа, що подає документи, та перевіряє особа, що їх приймає.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати ОГД члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають до органу поліції документи, копії документів, зазначених у підпунктах 1-9 цього пункту, та належним чином засвідчену копію відповідного рішення суду, за винятком випадків, коли орган поліції був учасником у справі.

Графа "Відмітка кадрового підрозділу" на заяві (рапорті) заповнюється підрозділом кадрового забезпечення органу поліції, закладу освіти засвідчується підписом керівника цього підрозділу та скріплюється відповідною печаткою.

При прийманні матеріалів особа, що приймає документи зобов`язана перевірити оформлення заяви та поданих до неї документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та іншим документам, що засвідчують особу.

Підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу ІІІ, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

Згідно пп. 1-7- Розділу IV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до органів поліції, інших підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:

1) по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

3) у закладів освіти - керівник відповідного органу, закладу або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

У разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського за формою, яку наведено в додатку 3 до цього Порядку, подається органами поліції до бухгалтерської служби центрального органу управління поліції, а щодо поліцейських, які займають посаду або на день звільнення з органів поліції займали посаду в органах державної влади,- до органів державної влади, до яких вони були відряджені.

До розрахунку потреби в коштах для виплати ОГД відрядженим поліцейським додаються належним чином засвідчені копії висновку про призначення ОГД, наказу про виплату ОГД та документів, зазначених у пункті 4 або пункті 5 розділу III цього Порядку.

Виділення коштів органам поліції для виплати ОГД здійснюється бухгалтерською службою центрального органу управління поліції шляхом розподілу асигнувань в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України на зазначені цілі.

Виплата ОГД закладами освіти здійснюється в межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисах на зазначені цілі.

Поліцейським або членам сім`ї загиблого поліцейського нарахування та виплата ОГД здійснюються після надходження бюджетних коштів на зазначені цілі до відповідного органу поліції, ДПО та територіального органу поліції охорони, закладу освіти. Виплата проводиться бухгалтерською службою за останнім місцем проходження служби поліцейським, за винятком поліцейських, відряджених до органів державної влади, шляхом перерахування суми виплати через касу органу поліції, закладу освіти або на рахунок, відкритий заявником в установі банку. Реквізити для проведення операції переказу коштів на поточний рахунок зазначаються в заяві (додаток 4).

ОГД виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або закладів освіти.

Отже, розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення одноразової грошової допомоги. При цьому, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості.

Таким чином, законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

З урахуванням того, що у справі, яка розглядається, відповідач 1 виконав перед позивачем покладену на нього державою функцію щодо соціального захисту поліцейського шляхом виплати йому гарантованої законодавством одноразової грошової допомоги на виконання рішення суду у справі №340/2259/23 (26.07.2024 відповідачем здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу у сумі 757 000 грн), що не заперечується сторонами, то суд вважає, що в даному випадку безпідставно стверджувати про несвоєчасність виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 4.

Що стосується застосування до даних правовідносин статті 625 ЦК України, суд наступне.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, у справі, яка розглядається, суд не встановлено факту прострочення виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача 1 на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 36 048,34 грн., три проценти річних у розмірі 24 602,5 грн. від простроченої суми.

Отже, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 36 048,34 грн., три проценти річних у розмірі 24 602,5 грн. необхідно відмовити, оскільки за наслідками розгляду справи не встановлено факту порушення прав чи інтересів позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. та стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначає, що систематичні протиправні дії та рішення відповідачів спричинило позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяло моральну шкоду.

Зазначено, що позивач тривалий час вимушений був здійснювати зусилля з метою поновлення своїх прав та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач отримав сильне емоційне потрясіння, через неможливість оформлення документів для отримання одноразової грошової допомоги через протиправну бездіяльність МВС. Позивач отримав сильне емоційне потрясіння.

З матеріалів справи вбачається, що негативні наслідки для себе позивач пов`язує з неможливістю отримати соціальну виплату, гарантовану допомогою з боку держави.

Суд не приймає посилання представника відповідача 1, щодо спливу строку позовної давності зі стягнення моральної шкоди, який становить три роки, оскільки платіжною інструкцією від 24.07.2024 № 1609 Департаментом було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 757 000 грн. Позовну заяву подано до суду 19.08.2024, тобто в межах строку звернення до суду встановленого законом.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2019 року у справі №404/7871/17, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.08.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відмовлено. Суди установили, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки подані позивачем документи складені без дотримання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002 року. Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2019 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ці судові рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №340/4121/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо проведення службового розслідування стосовно події, яка трапилась 25.02.2013 року з працівником відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ МВС України ОСОБА_1 , зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України провести службове розслідування стосовно цієї події та скласти відповідні акти на підставі висновків розслідування.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 року у справі №340/2259/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 року вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладену у листі №С-507/42-05ЦА/03-2023 від 30.03.2023 року; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2023 року про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду; зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили подати до суду звіт про його виконання; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

24.02.2024 відповідачем 1 складено та затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.09.2023 року у справі №340/2259/23, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 року у розмірі 757 000,00 грн. ( а.с.82-83).

Інші судові справи, на які посилається позивач, в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, або не пов`язані безпосередньо з обставинами отримання одноразової грошової допомоги позивачем (справи, № П/811/200/17, №1140/3229/18ДСК), або спір виник з іншими суб`єктами владних повноважень - Національної поліції України, медична (військово-лікарська) комісія державної установи "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області" ( справи № П/811/119/16 №340/622/19).

Суд зазначає, що за змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Однак, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

У даному випадку, суд приходить до висновку, що позивачем не належно обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями та бездіяльністю, причинно-наслідковий зв`язок та негативні наслідки такої шкоди, що створило психічне напруження від дій та бездіяльності, спричинило розчарування в діяльності відповідачів.

Наведені позивачем обставини, а саме щодо відповідача1 - посилання на 2 рішення судів, що стосуються обставин отримання грошової допомоги ( одним з яких визнано правомірність відмови позивачу у призначені та виплати одноразової грошової допомоги), та щодо відповідача 2 посилання лише на 1 рішення суду, за оцінкою суду, не є безумовним доказом, про спричинення йому душевних страждань, переживань, стресу, відчуття невизначеності та розчарування, тобто заподіяння йому моральної шкоди.

Інших доказів, що протиправні рішення та бездіяльність відповідачів мали негативний вплив і негативні емоції позивача безумовно досягли рівня страждання та приниження, які мають причинно-наслідковий зв`язок з такими діями та бездіяльністю, до суду не надано.

Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. та стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. належить відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В зв`язку, з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про стягнення інфляційних витрат, річних процентів та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН