Справа № 990/271/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №990/271/24

адміністративне провадження № П/990/271/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Смоковича М.І., Білак М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

12 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВККС щодо непроведення розгляду його скарги на незаконні дії члена Комісії ОСОБА_2 від 1 липня 2024 року впродовж семи робочих днів з дня її отримання;

- зобов`язати ВККС розглянути його скаргу на незаконні дії члена Комісії ОСОБА_2 від 1 липня 2024 року у встановленому законом порядку.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача

У позові зазначено, що ОСОБА_1 є учасником добору суддів місцевого суду, оголошеного рішенням ВККС від 3 квітня 2017 року № 28/зп-17. Позивач 15 жовтня 2023 року звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі у конкурсі на посаду судді місцевого суду, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. Відповідно до автоматизованого розподілу справ заяву позивача передано на розгляд члену Комісії ОСОБА_2 , а рішенням Комісії від 1 грудня 2023 року № 11/дс-23 його допущено до участі у цьому конкурсі. Надалі, рішенням ВККС від 19 грудня 2023 року №177/зп-23 затверджено та оприлюднено на офіційному вебсайті Комісії рейтинг кандидатів на посади суддів місцевих загальних судів, у якому ОСОБА_1 зайняв переможну позицію як кандидат до Броварського міськрайонного суду Київської області. Втім, рішенням ВККС від 23 травня 2024 року № 468/дс-24 у складі другої Колегії: головуючого - Руслана Сидоровича, членів Комісії: Людмили Волкової , ОСОБА_2 , в наданні рекомендації для призначення позивача на посаду судді Броварського міськрайонного суду Київської області відмовлено.

За твердженнями позивача, ознайомившись 17 червня 2024 року з матеріалами свого досьє кандидата на посаду судді місцевого суду в паперовій формі, ним виявлено факти порушень членом ОСОБА_2 його прав, передбачених пунктом 8.8. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року №141/зп-16 (у редакції рішення від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24), пунктів 80, 81 Регламенту Комісії, затвердженого рішенням від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (у редакції рішення від 19 жовтня 2023 року №1І9/зп-23) (далі - Регламент), положень частин п`ятої і восьмої статті 85 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), а також факт невиконання ОСОБА_2 обов`язку, передбаченого пунктом 8.5. зазначеного Положення.

Не погодившись з діями вказаного члена Комісії, позивач 1 липня 2024 року подав до ВККС письмову скаргу, яка станом на 12 серпня 2024 року залишається нерозглянутою.

Позивач вказує, що аналіз норм статей 1, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статей 96, 98 Закону № 1402-VIII, пункт 17 Регламенту свідчить, що подана ним 1 липня 2024 року на незаконні дії члена ОСОБА_2 повинна була розглянута Комісією у пленарному складі впродовж семи робочих днів з дня її отримання. Натомість, ВККС скаргу позивача у визначений Регламентом строк не розглянула, чим порушила його право на розгляд скарги відповідно до законодавства та допустила протиправну бездіяльність.

Вважає, що у світлі спірних правовідносин найбільш ефективним способом захисту та відновлення його порушеного права буде судове рішення про зобов`язання Комісію розглянути його скаргу від 1 липня 2024 року на незаконні дії члена ВККС ОСОБА_2 .

ІІІ. Стислий виклад позиції відповідача

16 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ВККС на позовну заяву.

За позицією відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими з тих підстав, що Законом № 1402-VIII передбачено порядок звільнення члена Комісії, регламентовано дискреційні повноваження Комісії щодо внесення подання про звільнення з посади відповідного члена Комісії за наявності встановлених Комісією підстав такого звільнення на підставі відповідного рішення Комісії. Отже, інформація, яка міститься у поданій позивачем скарзі підлягає оцінці Комісією на наявність чи відсутність фактів, які можуть мати наслідком звільнення члена Комісії з посади, а не є встановленим фактом. Відтак, сама по собі подача скарги позивачем до Комісії не є підставою для її розгляду у порядку, визначеному пунктом 17 параграфу 4 розділу І Регламенту.

На тлі цього відповідач уважає помилковими доводи позивача щодо природи строку, визначеного пунктом 17 параграфу 4 розділу І Регламенту, оскільки вказана норма регулює порядок (строк) розгляду звернень, наслідком яких є безальтернативне ухвалення рішення Комісії про внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення члена Комісії.

Відповідач звертає увагу Суду на те, що на даний момент Комісією вчиняються всі необхідні дії щодо виконання положень Конституції України та Закону № 1402-VIII щодо розгляду скарги позивача у розумні строки. Разом із тим, Комісією у короткий проміжок часу та в межах наданих цим Законом № 1402-VIII повноважень проводиться значний обсяг процедур одночасно, що зумовлює необхідність визначати перелік питань, які підлягають розгляду, та черговість їх розгляду в порядку їх нагальності. Чинне законодавство не містить регламентації та граничних строків проведення перевірки зазначених у скарзі питань, а процитована позивачем норма пункту 17 параграфу 4 розділу І Регламенту не є застосовуваною до даних правовідносин.

На підставі наведеного ВККС у відзиві просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки вважає, що обставини справи у своїй сукупності спростовують його твердження про бездіяльність Комісії щодо розгляду його скарги на незаконні дії члена Комісії ОСОБА_2

ІV. Рух справи у Верховному Суді

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2024 року для розгляду справи № 990/271/24 (провадження №П/990/271/24) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Соколова В.М., суддів Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Смоковича М.І., Білак М.В.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також цією ухвалою витребувано у ВККС належним чином засвідчені копії матеріалів щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 1 липня 2024 року на незаконні дії члена ОСОБА_2 .

16 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшов відзив ВККС разом із витребуваними доказами.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від учасників справи не надходило.

У зв`язку із перебуванням судді Білак М.В. у відрядженні у період з 23 по 26 жовтня 2024 року (наказ від 15 жовтня 2024 року № 37/0/54-24), рішення у цій справі приймається колегією суддів після повернення судді з відрядження.

V. Установлені у справі обставини та зміст спірних правовідносин

Рішенням від 23 травня 2024 року № 468/дс-24 ВККС відмовила у наданні рекомендації для призначення ОСОБА_1 на посаду судді Броварського міськрайонного суду Київської області.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами досьє кандидата на посаду суддів місцевого суду в паперовій формі, а 24 червня 2024 року - в паперовій формі.

1 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до ВККС скаргу на незаконні дії її члена ОСОБА_2 , у якій просив: 1) розглянути цю скаргу; 2) відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» повідомити його на електронну пошту про дату і час розгляду скарги, а також забезпечити його право бути присутнім при розгляді цієї скарги; 3) підтвердити або спростувати викладені у цій скарзі факти та висновки, у разі необхідності зробити власні висновки Комісії; 4) вирішити в порядку, передбаченому статтею 96 Закону № 1402-VIII та пункту 14 § 4 «Набуття повноважень членами Комісії, їх припинення та звільнення членів Комісії з посади» Регламенту, питання щодо прийняття рішення про внесення до Вищої ради правосуддя подання про звільнення ОСОБА_2 з посади члена Комісії; 5) про результати розгляду цієї скарги повідомити його в установленому законом порядку.

У скарзі ОСОБА_1 вказав, що своїми умисними діями, які виразилися у підготовці та долученні до матеріалів мого досьє кандидата у паперовій формі службової записки № 6/09-31/24 на 1 аркуші з доданими до неї фотокопіями/скріншотами публікацій позивача в мережі Facebook на 5 аркушах, яке мало місце 17 червня 2024 року, тобто після проведення співбесіди та підготовки рішення за її результатами, член ОСОБА_2 : порушив його права, передбачені пунктом 8.8. Положення, пунктами 80, 81 Регламенту, частинами п`ятою і восьмою статті 85 Закону № 1402-VIII, не виконав покладений на нього обов`язок, передбачений пунктом 8.5. Положення. Такі порушення з боку члена ОСОБА_2 скаржник уважає грубим нехтуванням таких основних принципів роботи Комісії, як верховенство права, законність, справедливість, повне з`ясування обставин, дотримання прав людини, що несумісне з високим статусом члена ВККС.

Скарга позивача зареєстрована у ВККС 3 липня 2024 року за № 02-2910/24, про що свідчить штамп вхідної реєстрації та картка обліку вхідного документа.

Листом від 8 липня 2024 року № 19-3605/24 ВККС у межах розгляду скарги повідомила ОСОБА_1 про особистий прийом керівництвом Комісії.

19 липня 2024 року проведено особистий прийом позивача заступником Голови Комісії Сидоровичем Р.М. щодо зазначених у скарзі питань, що підтверджується копією сторінки журналу обліку прийому громадян у ВККС.

Листом від 26 липня 2024 року № 19-4062/24 ВККС у межах розгляду скарги поінформувала ОСОБА_1 про винесення питань, порушених у його скарзі, на розгляд Комісії у пленарному складі, про результати якого позивача буде повідомлено додатково.

На офіційному сайті ВККС 29 липня 2024 року оприлюднено оголошення про доповнення переліку питань засідання Комісії у пленарному складі, призначеного на 5 серпня 2024 року о 10:00, зокрема, про розгляд скарги ОСОБА_1 від 3 липня 2024 року № 02-2910/24 (https://www.vkksu.gov.ua/news/dopovneno-perelik-pytan-zasidannya-komisiyi-u-plenarnomu-skladi-05-serpnya-2024-roku).

Відповідно до витягу з протоколу засідання ВККС від 5 серпня 2024 року № 248, на яке з`явився позивач, за пропозицією головуючого у цьому засіданні питання про розгляд вищевказаної скарги знято з розгляду у зв`язку з перебуванням у відпустці доповідача з цього питання - члена Комісії Сидоровича Р.М . Цього ж дня у приміщенні Комісії позивача безпосередньо поінформовано щодо зняття з розгляду питань означеної скарги.

У відповідь на заяви ОСОБА_1 від 2 серпня 2024 року (вх. № 01ел-4636/24, 01ел-4637/24) Комісія листом від 14 серпня 2024 року № 36-4531/24 повідомила позивача про обставини зняття з розгляду питань скарги від 3 липня 2024 року за №02-2910/24 на засіданні Комісії 5 серпня 2024 року і про те, що інформація про дату, час та місце проведення засідання Комісії з розгляду цієї скарги буде розміщена на офіційному вебсайті Комісії.

На офіційному сайті Комісії 30 серпня 2024 року оприлюднено оголошення про доповнення переліку питань засідання Комісії у пленарному складі, призначеного на 11 вересня 2024 року о 14:00, зокрема, про розгляд скарги ОСОБА_1 від 3 липня 2024 року № 02-2910/24 (https://www.vkksu.gov.ua/news/povidomlennya-pro-zasidannya-komisiyi-u-plenarnomu-skladi-11-veresnya-2024-roku).

VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою цієї статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нагадаємо, що предметом судового контролю у цій справі є бездіяльність ВККС щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 1 липня 2024 року № 02-2910/24 на незаконні дії члена ОСОБА_2 протягом семи робочих днів з дня її отримання відповідно до пункту 17 параграфу 4 розділу І Регламенту.

Підстави для звільнення члена ВККС з посади визначені статтею 96 Закону № 1402-VIII (далі - у редакції, чинній на момент подання позивачем скарги від 1 липня 2024 року).

Так, згідно з частиною першою цієї статті підставами для звільнення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з посади є:

1) подання заяви про звільнення з посади члена Комісії за власним бажанням;

2) неспроможність виконувати свої повноваження за станом здоров`я (за наявності медичного висновку);

3) виявлення обставин щодо його невідповідності вимогам, установленим цим Законом;

4) порушення вимог, установлених законодавством у сфері запобігання корупції;

5) неучасть у роботі Комісії протягом одного календарного місяця поспіль без поважних причин або неодноразова (тричі і більше) відмова без поважних причин від голосування з питань, що розглядаються;

6) грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним із статусом члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя і судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до частини третьої статті 96 Закону № 1402-VIII рішення про звільнення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з посади з підстав, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України на найближчому засіданні після отримання заяви.

У разі встановлення підстав для звільнення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з посади, визначених пунктами 3-6 частини першої цієї статті, Вища кваліфікаційна комісія суддів України може своїм рішенням внести до Вищої ради правосуддя подання про звільнення з посади відповідного члена Комісії. З дня ухвалення рішення Комісії про внесення зазначеного подання такий член Комісії відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до прийняття рішення Вищою радою правосуддя (частина п`ята статті 96 Закону № 1402-VIII).

Порядок роботи ВККС та процедурні питання її діяльності визначені Регламентом (у редакції рішення ВККС України від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23 (https://vkksu.gov.ua/sites/default/files/reglament_vyshchoyi_kvalifikaciynoyi_komisiyi_suddiv_ukrayiny_01052024_kontrol.pdf).

У пункті 7 параграфу 3 розділу І Регламенту закріплено, що принцип колегіальності у роботі Комісії полягає у спільному (колегіальному) обговоренні на засіданні Комісії і вирішенні членами Комісії питань, віднесених до її компетенції як державного колегіального органу суддівського врядування.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 98 Закону № 1402-VIII організаційними формами діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є засідання у пленарному складі Комісії, у складі її палат та колегій залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За змістом пункту 17 параграфу 4 розділу І Регламенту, у разі надходження до Комісії звернення про виявлення обставин щодо невідповідності члена Комісії вимогам, установленим Законом; порушення ним вимог, установлених законодавством у сфері запобігання корупції, а також про неучасть члена Комісії у роботі Комісії протягом одного календарного місяця поспіль без поважних причин або неодноразової відмови без поважних причин від голосування з питань, що розглядаються; наявність обставин, які свідчать про грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним із статусом члена ВККС України або виявило його невідповідність займаній посаді; допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя і судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, не пізніше сьомого робочого дня з дня отримання такого звернення Комісія у пленарному складі ухвалює рішення про внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення члена Комісії в порядку, визначеному Комісією.

Член Комісії, щодо якого розглядається питання про внесення Вищій раді правосуддя подання про його звільнення, має право надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для відповідного звернення, а у разі неможливості безпосередньої участі в засіданні Комісії надати такі пояснення письмово чи взявши участь у засіданні в режимі відеоконференції.

З дня ухвалення Комісією рішення про внесення зазначеного подання такий член Комісії відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення Вищою радою правосуддя. В рішенні Комісії про внесення подання зазначається про відсторонення такого члена Комісії від посади.

Підпунктом 58.2 пункту 58 параграфу 7 розділу І Регламенту встановлено, що Комісія у пленарному складі ухвалює рішення про звільнення члена Комісії з посади з підстав, передбачених Законом, та у порядку, визначеному цим Регламентом.

Відповідно до пункту 68 параграфу 7 розділу І Регламенту Комісія у пленарному складі вправі визначити пріоритетність та черговість питань, що мають бути розглянуті в засіданні Комісії у пленарному складі. Дату, час і місце проведення засідання Комісії у пленарному складі та перелік питань, що виноситься для розгляду на засіданні, за пропозиціями членів Комісії визначає Голова Комісії.

Згідно з пунктом 72 параграфу 7 розділу І Регламенту члени Комісії мають право вносити пропозиції до переліку питань, внесених для розгляду на засіданні Комісії у пленарному складі . Пропозиція до переліку питань, внесених для розгляду на засіданні Комісії у пленарному складі, внесена та (або) підтримана не менш як трьома членами Комісії обов`язково включається до переліку питань найближчого засідання Комісії у пленарному складі .

У разі наявності питань, що потребують невідкладного вирішення, до внесеного для розгляду на засіданні Комісії переліку питань можуть бути внесені зміни безпосередньо на засіданні Комісії (пункт 73 параграфу 7 розділу І Регламенту).

Із наведених у позові доводів убачається, що протиправну бездіяльність ВККС ОСОБА_1 пов`язує виключно з тим, що його скарга від 1 липня 2024 року № 02-2910/24 на незаконні дії члена ОСОБА_2 не розглянута відповідачем у строк, визначений пунктом 17 параграфу 4 розділу І Регламенту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) сформувала висновок про те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня у справі № 990/46/22, де також зазначено, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Зважаючи на наведене Верховний Суд принагідно звертає увагу на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, зі скаргою від 1 липня 2024 року до ВККС позивач звернувся у порядку Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) і просив відповідно до статті 18 цього Закону повідомити його на електронну пошту про дату і час розгляду скарги, а також забезпечити його право бути присутнім при її розгляді. Власне, й у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що, з урахуванням положень Закону № 393/96-ВР, найбільш ефективним способом захисту та відновлення його порушеного права буде судове рішення про зобов`язання Комісію розглянути його скаргу.

Тут зазначимо, що відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як уже зазначалося Судом, із матеріалів справи слідує, що з метою розгляду скарги позивача від 1 липня 2024 року № 02-2910/24 ВККС вчинено ряд дій, а саме: проведено особистий прийом ОСОБА_1 ; винесено на розгляд Комісії у пленарному складі на засідання 5 серпня і 11 вересня 2024 року питання, порушені у скарзі позивача; поінформовано позивача про кожен етап розгляду його скарги та забезпечено можливість його безпосередньої участі у її розгляді на засіданні Комісії.

Відтак, ураховуючи поведінку ВККС в межах розгляду скарги ОСОБА_1 від 1 липня 2024 року № 02-2910/24, Суд не вбачає підстав вважати, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень допущено бездіяльність, яка має характер протиправної.

На тлі цього слушно зауважити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Для надання судового захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Тож дійсно, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було реальним й існувало на момент звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

VІІ. Судові витрати

Ураховуючи, що за результатом розгляду справи Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 241- 243, 246, 250, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене та підписане 28.10.2024.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов,

Л.О. Єресько,

Н.М. Мартинюк ,

М.І. Смокович,

М.В. Білак,

Судді Верховного Суду