Справа № 400/9413/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 р. № 400/9413/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши у письмовому проваджені матеріали заяви про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаПершого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Софіївська, 15, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56501,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) про:

визнання дії державного виконавця відповідача щодо не зняття арешту з майна позивача та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № б/н незаконними;

зняття арешту з всього майна, що належить позивачу, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенська РУЮ від 29.05.2001 б/н, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3401313.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні перебував виконавчий лист, виданий Веселинівським РВ ГУ МВС 12.04.2001 у справі № 32 про стягнення з позивача на користь держави штраф у розмірі 40,00 грн, виконавче провадження за яким було закінчено 25.07.2007 на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, всупереч статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не зняв при закінченні вказаного виконавчого провадження арешт з усього його майна.

10.10.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про надання позивачу десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн або документів, які підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

15.10.2024 через канцелярію суд від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої було додано квитанцію до платіжної інструкції від 10.10.2024 № 74 про сплату судового збору в розмірі 1211,20 гривні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268-273 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) щодо розгляду термінових справ. Цією ухвалою також призначено судове засідання на 28.10.2024

Позовна заява та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 про відкриття провадження надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 07.10.2024 і 18.10.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Про дату, час і місце проведення судового засідання позивач був повідомлений 18.10.2024 телефонограмою.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У судове засідання 28.10.2024 сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

З огляду на вищевикладене, враховуючи частину третю статті 268 КАС України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.05.2024 № 380793904 все майно позивача арештовано на підставі постанови Вознесенської державної виконавчої служби від 29.05.2001, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3401313.

У червні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з його майна.

У листі від 05.06.2024 № 34634/20.3-34 відповідач повідомив позивача про те, що за 2008-2024 роки на виконання не надходили виконавчі провадження про стягнення боргів з позивача. Однак, згідно з даними АСВП (спецрозділ) на виконанні перебував виконавчий лист, виданий Веселинівським РВ ГУМВС 12.04.2001 у справі № 32 про стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 40,00 грн, який був закінчений 25.07.2007 на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Всі обтяження накладенні в ході виконавчого документу знятті. Матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку зі сплином строків зберігання. Тому зняти арешт не є можливим, оскільки не можливо його ідентифікувати.

Вважаючи такі дії відповідача щодо незняття арешту з майна і коштів протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частити другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої стаття 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним (частина третя статті 41 Основного Закону України).

Статтею 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11.

Відтак суд прийшов до висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами першою і другою статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній станом на 25.07.2007 день закінчення виконавчого провадження стосовно позивача) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з абзацом першим пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

З вищенаведеного слідує, що незняття виконавцем арешту з майна боржника при закінченні виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом є протиправною бездіяльністю виконавця і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання виконавця зняти арешт з майна боржника.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 і від 29.03.2023 у справі № 132/1471/22.

Суд встановив, що виконавче провадження стосовно позивача, у межах якого було арештоване все його майно, було закінчено 25.07.2007 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного до 05.01.2017), тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен був зняти арешт з майна (коштів) боржника на підставі поданої у червні 2024 року позивачем заяви, оскільки наявність протягом тривалого часу (понад 16 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією до платіжної інструкції від 10.10.2024 № 74 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 241-246, 255, 271, 287, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Софіївська, 15, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56501; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенська РУЮ від 29.05.2001 б/н.

3. Зобов`язати відділ перший державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Софіївська, 15, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56501; ) зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця ВДВС Вознесенська РУЮ від 29.05.2001 б/н, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3401313.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Софіївська, 15, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 56501; ) судовий збір у розмірі 1211(Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 28 жовтня 2024 року