Справа № 520/14239/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 р. № 520/14239/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони ( АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони ( АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони), в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони ( АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони, код: НОМЕР_4 ), яка полягає у відмові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) видати відповідні накази про виплату останньому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень.

2. Зобов`язати Відповідача - військову частину НОМЕР_1 видати відповідні накази про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони ( АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони, код: НОМЕР_4 ), яка полягає у відмові ОСОБА_1 видати відповідні накази про виплату останньому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень є протиправною та такою, що порушує права позивача на грошове забезпечення.

Ухвалою суду від 12.06.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 03.07.2024 року та 11.07.2024 року надано відзиви на позовну заяву, в яких він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини дійшов наступних висновків та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , з червня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 08.02.2024 року № 39 судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , стрільця - електрика 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 29 січня 2024 року №19- РС у відпустку за підпунктом б пункту 2 частини 4 етапі 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, та зобов`язано вважати таким, що справи та посаду здав і направлений для зняття з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 08 лютого 2024 року виключити зі списків особового складу частини та усіх видив забезпечення, з продовольчого забезпечення за каталогом продуктів (загальновійськова) - 09 лютого 2024 року.

В позовній заяві зазначено, що в період часу з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року, з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у наступних медичних закладах охорони здоров`я:

- з 31.08.2023 року по 06.09.2023 року - КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка»;

- з 07.09.2023 року по 21.09.2023 року - Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1;

- з 22.09.2023 року по 10.10.2023 року, відповідно до зазначеної вище довідки № 6066 від 20.10.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

- з 11.10.2023 року по 15.11.2023 року, з 15.11.2023 року по 29.11.2023 року, з 29.11.2023 року по 08.01.2024 року - Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь».

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №2082-п 22.12.2023 року ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідно до п. 12 вказаного свідоцтва встановлено, що «захворювання, ТАК, пов`язано з захистом Батьківщини.»

Позивач, вбачаючи у відмові ОСОБА_1 видати відповідні накази про виплату останньому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі по тексту Постанова №168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд зазначає, що за приписами Постанови №168 визначено, що додаткова винагорода збільшена до 100000 гривень виплачується особам, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як вже було зазначено судом вище, в період часу з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року, з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у наступних медичних закладах охорони здоров`я:

- з 31.08.2023 року по 06.09.2023 року - КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка»;

- з 07.09.2023 року по 21.09.2023 року - Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 1;

- з 22.09.2023 року по 10.10.2023 року, відповідно до зазначеної вище довідки № 6066 від 20.10.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

- з 11.10.2023 року по 15.11.2023 року, з 15.11.2023 року по 29.11.2023 року, з 29.11.2023 року по 08.01.2024 року - Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь».

В той же час суд зазначає, що для розгляду питання щодо виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень позивач не звертався до командира військової частини НОМЕР_1 відповідача з відповідними рапортами та долученими до рапортів копіями виписок з лікарень. Доказів зворотного суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що ні позивачем, ні представником відповідача не було надано до суду відповідь чи рішення, якими позивачу було б відмовлено в видачі наказів про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач звертався до відповідача з рапортами щодо видачі наказів про виплату останньому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та здійснити виплату додаткової винагороди, за період з 31.08.2023 року по 21.09.2023 року та з 11.10.2023 року по 08.01.2024 року включно (за 112 днів) в розмірі 366774 гривень, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача, а оскільки відповідно до ст. 6 КАС України захисту підлягають лише порушені права, позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що є передчаними.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони ( АДРЕСА_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони) ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.