Справа № 500/5404/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5404/24

25 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-Відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі- Відповідач 2) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області стосовно неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи на території російської федерації та Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022, неврахування стажу роботи тривалістю 24 роки 2 місяці 6 днів в районі Крайньої Півночі та неврахування йому до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періодів роботи 23.08.1990 по 21.08.1992, з 01.08.2002 по 03.04.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації та Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022; - стаж роботи тривалістю 24 роки 2 місяці 6 днів в районі Крайньої Півночі; - стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 за періоди роботи з 23.08.1990 по 21.08.1992 та з 01.08.2002 по 03.04.2022 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області йому відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відмова в призначенні пенсії мотивована відсутністю необхідного страхового стажу. Пенсійним органом до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022, згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1986, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Тому, починаючи з 01.01.2023 пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р. включно.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його необґрунтованим та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 2 подав до суду 26.09.2024 відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що загальний страховий стаж позивача становить 7 років 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, зазначено, що до стажу позивача не зараховано періоди роботи на території російської федерації та Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10 1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 14.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2023 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1986, оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. Тому, починаючи з 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р. включно. А тому вважають, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії органи пенсійного фонду діяли на підставі чинного законодавства та в межах наданих повноважень.

Представник Головного управління ПФУ в Запорізькій області, у відзиві від 27.09.2024 також заперечила проти позовних вимог з огляду на те, що при обчисленні пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі до 01.01.1991 на підставі статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України здійснюється згідно законодавства України, а починаючи з 01.01.1991 частина пенсії обчислюється за нормами законодавства російської федерації.

Зазначила, що виходячи з розрахунку страхового стажу, у позивача відсутній стаж роботи в районі Крайньої Півночі або у місцевостях які прирівняні до районів Крайньої Півночі станом на 01.01.1991, оскільки з 01.01.2023 року Україна і Білорусь розірвали дипломатичні відносини, та Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. 23.12.2022 року набрав чинності закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 06 березня 1998 року №140/98-ВР.

Отже, позивачу також неможливо врахувати і період роботи на території Республіки Білорусь.

Відтак, представник відповідача вважає, що дії Головного управління є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції, а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Суд, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Позивач 29.02.2024 звернувся до територіального підрозділу Пенсійного фонду України з питання призначення пенсії за ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Територіальний орган фонду, який опрацьовував заяву про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатом розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області прийнято рішення №35 від 07.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки недостатньо страхового стажу.

Зокрема зазначено, що страховий стаж позивача становить - 7 років 10 місяців 20 днів та до страхового стажу не зараховано трудовий стаж згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.05.1986, а саме: з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022, оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. Тому, починаючи з 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, а також вказуючи на не зарахування ще декількох періодів роботи, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Згідно п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановлено судом, і не заперечувалось сторонами, позивач звернувся за призначенням пенсії 29.02.2024.

Згідно п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому, згідно п.п.3) п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які, містять відомості про періоди роботи.

Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №291/99/17.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії за віком Пенсійним фондом при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.03.2024 до страхового стажу не враховано Періоди роботи у російській федерації та республіці Білорусь з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2023 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1986, а тому загальний страховий стаж становить 7 років 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Таку ж позицію викладено і у відзивах на позов.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача виходячи з наступних доводів.

Зокрема, суд зазначає, що підставою для не зарахування даних періодів стало те, що з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. Тому, починаючи з 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р. включно.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 1058 період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

З наявних матеріалів справи, в тому числі з підстав оскаржуваного рішення, судом встановлено, що спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі або прирівняних до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1986 р. періодами роботи ОСОБА_1 є:

- 23.08.1990 відповідно до Наказу №364-к Білоруського управління бурових робіт по бурінні нафтових свердловин в Західному Сибірі від 21.08.1990 позивач прийнятий помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловини нафти і газу четвертого розряду шляхом переведення із НГДУ «Ленторнефть»;

- 24.03.1994 відповідно до Наказу №264-к від 07.04.1990 ОСОБА_1 звільнений з роботи (У трудовій книжці за вказаний період міститься відтиск печатки із вказівкою на те, що вказаний період відноситься до роботи в районі Крайньої Півночі) ;

- 21.03.1995 відповідно до Наказу №312-к від 21.03.1995 позивач прийнятий помічником бурильника капітального ремонту свердловин п`ятого розряду в цех №3 Управління підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин ПТ «Белорусьнефть»; - 30.06.1995 відповідно до Наказу №307-к від 30.06.1995 ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства на підставі п.5 ст.29 КЗПП Республіки Білорусії та переведений до АТ «Білоруське управління підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» (У трудовій книжці за вказаний період міститься відтиск печатки із вказівкою на те, що вказаний період відноситься до роботи в районі Крайньої Півночі);

- 01.07.1995 відповідно до Наказу №3-к від 01.07.1995 прийнятий на роботу помічником бурильника капітального ремонту свердловин 5-го розряду в експедицію шляхом переводу з Управління підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин ПТ «Белорусьнефть»;

- 25.10.1995 відповідно до Наказу №510-к від 25.10.1995 звільнений шляхом переводу в ЗАТ «Севернефтепромсервіс» (У трудовій книжці за вказаний період міститься відтиск печатки із вказівкою на те, що вказаний період відноситься до роботи в районі Крайньої Півночі);

- 26.10.1995 відповідно до Наказу №31-к від 22.11.1995 прийнятий на роботу помічником бурильника 5-го розряду капітального ремонту свердловин в експедицію шляхом переводу з АТ «Білоруське управління підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Місце знаходження підприємства Ханти-Мансійський Автономний Округ, м.Ніжнєвартовськ, знаходиться в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 15.12.1998 відповідно до Наказу №158-65к від 15.12.1998 звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату;

- 21.01.1999 відповідно до Наказу №21-к від 21.01.1999 прийнятий на роботу в цех підземного і капітального ремонту свердловин майстром капітального ремонту свердловин вахтово-експедиційним методом ЗАТ «Екологія, нові технології, обробіток пластів, ремонт і експлуатація свердловин» (скорочена назва проглядається у відтиску печатки трудової книжки). Місце знаходження підприємства Ярмало-Ненецький Автономний Округ, м.Ноябрськ, знаходиться в районі Крайньої Півночі;

- 10.05.2001 відповідно до Наказу №14 ОТ від 10.05.2001 звільнений з роботи за власним бажанням;

- 14.05.2001 відповідно до Наказу №1438 від 16.05.2001 прийнятий на роботу майстром капітального ремонту свердловин ТзОВ «ХІЛТОНН» в м.Губкінский Ярмало-Ненецького Автономного Округу, знаходиться в районі Крайньої Півночі;

- 08.09.2005 відповідно до Наказу №2038 від 08.09.2005 звільнений з роботи за власним бажанням;

- 13.09.2005 відповідно до Наказу №1218-к від 09.09.2005 прийнятий на роботу майстром капітального ремонту свердловин в Ніжнєвартовське управління капітального ремонту свердловин ЗАТ «Обьнафторемонт» вахтовим методом роботи, знаходиться в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 07.06.2008 відповідно до Наказу №1320 від 07.06.2008 переведений на посаду старшого майстра капітального ремонту свердловин в цьому ж управлінні;

- 12.10.2009 відповідно до Наказу №2526 від 12.10.2009 звільнений з роботи за згодою сторін; - 23.12.2009 відповідно до Наказу №3360-к від 23.12.2009 прийнятий на роботу помічником майстра шостого розряду в Ніжнєвартовське управління капітального ремонту свердловин ЗАТ «Обьнафторемонт» вахтовим методом роботи, знаходиться в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 15.03.2010 відповідно до Наказу №1372-к від 17.03.2010 переведений на посаду майстра капітального ремонту свердловин в цьому ж управлінні;

- 01.10.2010 відповідно до Наказу №4045-к від 15.10.2010 переведений на посаду майстра капітального ремонту свердловин в виробництво поточного і капітального ремонту свердловин вахтовим методом роботи;

- 13.09.2013 відповідно до Наказу №2196-к від 09.09.2013 переведений на посаду майстра капітального ремонту свердловин в виробництво поточного і капітального ремонту свердловин №7 ТзОВ «Обьнафторемонт» (24.08.2012 перетворено із ЗАТ «Обьнафторемонт») вахтовим методом роботи;

- 14.08.2016 відповідно до Наказу №680-к від 14.08.2016 звільнений з роботи за власним бажанням;

- 15.08.2016 відповідно до Наказу №728-к від 15.08.2016 прийнятий на роботу майстром капітального ремонту свердловин в Виробництво поточного і капітального ремонту свердловин №7 ТзОВ «Обьнафторемонт» вахтовим методом роботи, знаходиться в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 04.11.2017 відповідно до Наказу №871-к від 04.11.2017 звільнений з роботи; - 19.12.2017 відповідно до Наказу №1057-к від 19.12.2017 прийнятий на роботу майстром капітального ремонту свердловин в Виробництво поточного і капітального ремонту свердловин ТзОВ «Обьнафторемонт» вахтовим методом роботи, знаходиться в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 07.12.2019 відповідно до Наказу №1729/11-к від 08.12.2019 переведений на посаду старшого майстра капітального ремонту свердловин в Виробництво поточного і капітального ремонту свердловин вахтовим методом роботи;

- 03.04.2022 трудовий договір між позивачем та ТзОВ «Обьнафторемонт» розірваний.

З оскаржуваного рішення відповідача слідує, що ним не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2023 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1986, оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. Тому починаючи з 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058.

В контексті наведеної підстави прийняття відповідачем оскаржуваного рішення суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейська соціальна хартія ратифікована Законом України Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 14.09.2006 № 137-V, у пункті 4 статті 12 Розділу ІІ визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх i багатосторонніх угод або в інший спосіб i відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: - рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін; надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

На виконання взятих на себе зобов`язань у статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Аналогічне положення міститься і в частині 2 статті 4, частині 4 статті 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення від 09.07.2003 № 1058- IV.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 1058- IV питання участі іноземців і осіб без громадянства в системі пенсійного забезпечення в Україні та участі громадян України в іноземних пенсійних системах регулюються відповідно цим Законом, іншими законами з питань пенсійного забезпечення та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Тож при вирішенні питання зарахування до стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації до 01.01.2023, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, які були чинними на момент набуття позивачем спірного стажу роботи.

Згідно зі ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Стаття 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні та обчисленні пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про міжнародні договори України визначено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року, за якою Україна вийшла з Угоди з 19 червня 2023 року.

В свою чергу, 24 червня 2023 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн №639, за якою Угода припинила свою дію для України з 04 липня 2023 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Підсумовуючи суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, як встановлено судом, трудова діяльність позивача на території російської федерації мала місце з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022, тобто в періоди до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022.

04.02.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав в п.1 якої вказано, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, на переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, документи, видані громадянам для призначення пенсії державами-учасницями Угоди не потребують легалізації.

Крім того, надана територіальним пенсійним органам та наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу роботи та, відповідно, визначення права на пенсію, з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з останньою.

Відтак, суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022, згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 29.05.1986, до страхового стажу позивача, з підстав вказаних в рішенні №35 від 07.03.2024.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать, що записи про періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022 містяться в його трудовій книжці НОМЕР_1 від 29.05.1986 і їх внесення, не дає підстав сумніватися в їх достовірності.

Отже, відсутні підстави для не врахування вказаних періодів роботи при визначенні страхового стажу позивача.

Відтак, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №35 від 07.03.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зарахування періодів роботи з 23.08.1990 по 21.08.1992 та з 01.08.2002 по 03.04.2022 як таких, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, то суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом «б» статті 13 цього (у редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими й важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше як 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Уряд своєю постановою від 18.11.2005 №383 затвердив Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону №1788-XII.

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Зміст зазначених норм права свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на підземних роботах, а також на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.

Із інформації, зазначеній у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та уточнюючих довідках від 19.12.2023 №04/129 та №04/129-а, позивач дійсно працював в районі Крайньої Півночі на роботах що віднесені до виробництв за Списком №2.

У періоди роботи позивача, які він просить зарахувати до стажу роботи, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, діяв Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення».

Посади на яких працював позивач згідно із Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженому постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10, дає право на призначення пільгової пенсії.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У відповідності до п.4.4 Порядку якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997 року. У разі підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що вперше атестація робочого місця ОСОБА_1 проведена в серпні 2007 року.

З огляду на вищеописане, та підтвердження факту наявності у позивача необхідного трудового стажу, суд вважає за необхідне зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 23.08.1990 по 21.08.1992, з 01.08.2002 по 03.04.2022 до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024, то така підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому його слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, при обранні правильного способу захисту порушеного права суд враховує ту обставину, що відповідачем 1 прийнято рішення, а не допущено бездіяльність, як про це зазначає позивач, а тому належним способом захисту в частині п.1 позовних вимог, буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №35 від 07.03.2024.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 969,00 грн., сплачені згідно квитанції підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №35 від 07.03.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача наступні періоди:

- періоди роботи на території російської федерації та Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 24.03.1994, з 21.03.1995 по 30.06.1995, з 01.07.1995 по 25.10.1995, з 26.10.1995 по 18.12.1998, з 21.01.1999 по 10.05.2001, з 04.05.2001 по 08.09.2005, з 13.09.2005 по 12.10.2009, з 23.12.2009 по 14.08.2016, з 15.08.2016 по 04.11.2017, з 19.12.2017 по 03.04.2022;

- стаж роботи тривалістю 24 роки 2 місяці 6 днів в районі Крайньої Півночі;

- періоди роботи з 23.08.1990 по 21.08.1992 та з 01.08.2002 по 03.04.2022, як такі, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 969,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження/місце проживання: просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,Запорізький р-н, Запорізька обл.,69005 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769) .

Головуючий суддя Осташ А.В.