Справа № 420/31023/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 жовтня 2024 року м.Одеса

Головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) заяву представника Військової частини НОМЕР_1 за вхід. №ЕС/56750/24 про залишення позову без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, в якому позивач просить:

- Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України щодо ненарахування й невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період:

з 05.03.2015 по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

з 01.03.2018 по 08.08.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

з 24.02.2022 по 08.02.2023 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період:

з 05.03.2015 по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

з 01.03.2018 по 08.08.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

з 24.02.2022 по 08.02.2023 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.3.

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України щодо ненарахування й невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 09.02.2023 по 01.08.2024 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.02.2023 по 08.08.2024 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, та відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 08.02.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 08.02.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 09.02.2023 по 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину грошового забезпечення за період з 09.02.2023 по 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України щодо неврахування розміру індексації грошового забезпечення під час нарахування та виплати ОСОБА_1 :

грошової компенсації за 25 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 18 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік;

грошової компенсації за 42 невикористаних календарних днів додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2022, 2023 та 2024 роки;

одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних місяців служби.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

грошову компенсацію за 25 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 18 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік;

грошову компенсацію за 42 невикористаних календарних днів додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2022, 2023 та 2024 роки;

одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних місяців служби

- з урахуванням виплачених сум та з урахуванням перерахованого грошового забезпечення.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України та військову частину НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

24.10.2024 року до суду за вхід. №ЕС/56750/24 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про залишення позову без розгляду, яке обґрунтовано тим, що Позивач порушив строк звернення до суду.

Розглядаючи заяву про залишення позову без розгляду, суд виходить з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Cпір про виплату в повному розмірі індексації грошового забезпечення військовослужбовця є трудовим спором про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Частина друга статті 233 КЗпП України конкретизує предмет (заробітна плата) судового захисту та у редакції до 19.07.2022 встановлювала, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, і з цієї норми такий висновок прямо випливає.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі № 818/1095/16 указав, що норми частини другої статті 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту та мають пріоритет над нормами діючої на той час частини третьої статті 99 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату (грошове забезпечення тощо).

Частина третя статті 99 КАС України (у редакції до 15.12.2017) визначала, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. З 15.12.2017 КАС України викладений в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII і з того часу місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічні висновки щодо співвідношення норм частини другої статті 233 КЗпП України та частини п`ятої статті 122 КАС України у питанні застосуванні строків звернення до адміністративного суду публічних службовців з позовними заявами у спорах про порушення законодавства про оплату праці неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.05.2023 у справі № 560/3294/22, від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21, від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.

На момент виключення 28.02.2018 року позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_4 (Наказ від 08.08.2018 року №207-ос) редакція частини другої статті 233 КЗпП України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у Рішеннях від 22.02.2012 № 4-рп/2012, від 15.10.2013 № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013.

Щодо періоду з 24.02.2022 року по 01.08.2024 року.

Як зазначено вище, вимоги Позивача до 19.07.2022 року строком не обмежені, а з 19.07.2022 частина друга статті 233 КЗпП України діє у такій редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)»..

В той же час судом враховано, що з 19.05.2022 року по 30.10.2022 року Позивач перебував у полоні.

Також судом встановлено та сторонами не заперечується, що з 24.02.2022 року Позивач призваний на військову службу під час мобілізації та до 09.02.2023 року проходив службу у в/ч НОМЕР_4 , а з 09.02.2023 року продовжив службу у в/ч НОМЕР_3 , з якої і був виключеним зі списків особового складу (на підставі наказу №393-ОС від 01.08.2024 року).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактична підстава позову - виплата грошового забезпечення у належному розмірі, та інших виплат.

У своїй практиці Верховний Суд уже зазначав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25 червня 2018 року, визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Питання неврегульовані вищезазначеною Інструкцією врегульовано КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України( в редакції станом на дату звільнення позивача з військової служби) на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

26.02.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №821/1083/17 у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Надані докази та встановлені обставини свідчать про те, що Позивач 09.02.2023 року не звільнявся з військової частини НОМЕР_2 , а продовжив службу у військовій частині НОМЕР_3 , тому в/ч НОМЕР_2 не мало статусу власника або уповноваженого ним органу для проведення розрахунку, вказаний обов`язок виник у в/ч НОМЕР_3 в день звільнення Позивача на підставі наказу №393-ОС від 01.08.2024 року.

21.08.2024 представник позивача звернулась до командирів військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України з проханням надати інформацію про нараховане грошове забезпечення та суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , а також нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Листом від 23.08.2024 № 02.1/2638-24 військова частина НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України повідомила, що ОСОБА_1 здійснювалась індексація у 2024 році.

Відповідно до архівної відомості грошового забезпечення позивача за період з січня 2024 по серпень 2024, доданої до вищевказаного листа, індексація була нарахована і виплачена у розмірі 4 грн 20 коп.

Листом від 07.09.2024 № 10/С-198/193 військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України надала архівні відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про відсутність пасивної поведінки Позивача щодо захисту своїх прав.

До суду з позовною заявою представник позивача звернулася 02.10.2024 року, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.03.2020 № 2-р(ІІ)2020 наголосив, що зміни в юридичному регулюванні має бути вчинено так, щоб особи, юридичного статусу яких такі зміни стосуються, мали реальну можливість пристосуватися до нової юридичної ситуації, зокрема, встигли реалізувати певні права (вчинити потрібні дії) у спосіб, встановлений законодавством до внесення відповідних змін. За певних обставин, зокрема, якщо нове законодавче регулювання погіршуватиме юридичний статус осіб, законодавець повинен передбачити достатній перехідний період (розумний часовий проміжок) з моменту опублікування закону до набрання ним чинності (початку його застосування), протягом якого зацікавлені особи мали б можливість підготуватися до виконання вимог, передбачених новим законодавчим регулюванням.

Тож, ураховуючи, що строки звернення працівника до суду є складовою механізму реалізації права на судовий захист та є належною гарантією забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин, то суд дійшов висновку, що позивачка за цих обставин не може бути позбавлена права на судовий захист.

Наведене дає суду підстави для висновку, що до 19.07.2022 строк звернення позивачки з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, остання не пропустила тримісячного строку, а тому клопотання представника Військової частини НОМЕР_4 не підлягає задоволенню.

Окремо суд звертає увагу сторін, що при постановленні ухвали про відкриття провадження по справі суддею були враховані надані до позовної заяви докази та наявні обставини щодо строків звернення.

По перше: згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 2, 3 ст. 123 КАС України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАСУ, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, представник Відповідача в заяві про залишення позовної заяви без розгляду оперує лише тими доказами, які були оцінені судом при відкритті провадження по справі. Жодних інших доказів чи пояснень до суду надано не було.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, про безпідставність заявлених представником відповідача доводів про пропущений позивачем строк звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 44, 122, 123, 240, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 за вхід. №ЕС/56750/24 про залишення позову без розгляду відмовити повністю.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Відповідно до положень статті 256 КАС України, ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА