Справа № 580/8489/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року справа № 580/8489/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Олійник розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/8489/24 за позовом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

26.08.2024 вх. № 40674/24 позивач у позовній заяві просить: стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) кошти (безпідставно набуті під час виконання обов`язків військової служби) у сумі 365087, 75 грн.

28.08.2024 вх.№41076/24 представник позивача надав до суду заяву про розрахунок сплати судового збору. 28.08.2024 прийнята позовна заява до розгляду, відкрите провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідно до ч.2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, зміст якої відповідає змісту ч. 4 ст. 12 КАС України. Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.258 КАС України). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що відповідач самовільно залишив військову частину у зв`язку із неприбуттям із лікувального закладу та знятий з усіх видів забезпечення. У ході службового розслідування виявлено, що за період неповернення з лікувального закладу (21.12.2022) до дати фактичного припинення здійснення виплат (грудень 2023) відповідачу нараховані та виплачені передчасно кошти.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач право подання до суду відзиву на позовну заяву не використав.

Копію ухвали суду про відкриття провадження від 28.08.2024 відповідач не отримав згідно рекомендованого повідомлення поштовий ідентифікатор 671.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17 зазначив: «до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій». Схожу позицію висловив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20 та постанові від 29.04.2021 у справі № 826/12038/17.

Згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 31.08.2022 №233, солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду стрільця -санітара 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2022 №19 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду водія військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №56 водій військової частини НОМЕР_1 - солдат ОСОБА_1 21.12.2022 вибуває до ДНУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Київ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 №64 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 №112 солдат ОСОБА_1 звільнений з посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 №40 військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , який 21.12.2022 вибув на лікування до ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» станом на 07.02.2024 не виходить на зв`язок (місцезнаходження не встановлене).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2024 №1456/НАГД призначене службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин військовослужбовця- солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частин НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді військової частини НОМЕР_5 від 12.07.2024 вих.№103/1773 на запит військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 , у тому числі і в цивільних закладах охорони здоров`я зони адміністративно-територіальної відповідальності в період з 21.12.2022 до теперішннього часу не значиться.

Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.07.2024 вих.№548/8372 на запит військової частини НОМЕР_1 згідно обліково-медичної документації та архівних даних військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 - солдат ОСОБА_1 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону та підпорядкованих військових частинах за період з 21.12.2022 до 10.07.2024 на стаціонарному лікуванні не перебував. Інформація з цивільних закладів охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності щодо звернень за медичною допомогою військовослужбовця до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону не надходила.

Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.07.2024 вих.№550/6579 на запит військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, а також підпорядкованих закладах охорони здоров`я (з урахуванням цивільних закладів охорони здоров?я у i зонах адміністративно-територіальної відповідальності) з 21.12.2022 по теперішній час не перебував.

Відповідно до відповіді військової частини НОМЕР_6 від 23.07.2024 вих.№555/23365 на запит військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець військової - солдат ОСОБА_1 з 21.12.2022 до 22.07.2024 на стаціонарному лікуванні, амбулаторному огляді у військовій частині НОМЕР_6 , у тому числі і в цивільних закладах охорони здоров`я зони відповідальності не перебував (згідно електронної бази даних по зоні відповідальності).

ОСОБА_1 відповідно до довідки від 07.04.2024 №4862 передчасно отримав грошове забезпечення у сумі 365087,75 грн, проте відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України солдатом ОСОБА_1 від 21.08.2024 №1772/12442 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут). Згідно зі ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Відповідно до ст. 1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону № 160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст.10 Закону № 160).

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори належать вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 07.02.2024 №40 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що станом на 07.02.2024 не виходить на зв`язок, місцезнаходження не встановлене, вирішено припинити виплату грошового забезпечення з 07.02.2024.

Факт завданих державі збитків у сумі 365087, 75 грн встановлений під час службового розслідування та підтверджений наданими документами до позовної заяви.

Згідно з наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №1836/НОД за порушення військової дисципліни, а саме за відсутність на військовій службі без поважних причин з 22.12.2022 до теперішнього часу, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби під час мобілізації, на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 оголошена сувора догана; помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальнику юридичної служби, доручено вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду з метою стягнення неправомірно одержаних коштів солдатом ОСОБА_1 , позаяк у звязку із безпідставним залишенням служби здійснена надлишкова виплата останньому за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 (вчинений запис у сумі 365087,75 грн до Книги нестач військової частини НОМЕР_1 ).

Суд враховує, що докази оскарження відповідачем наказу від 26.11.2023 №2606 до суду не надані.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Беручи до уваги, що станом на час розгляду справи доказів сплати відповідачем у добровільному порядку заподіяних державі збитків у сумі 365087,75 грн не надано, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення адміністративного позову з урахуванням нарахованих і сплачених податковим агентом і страхувальком податків, внесків, зборів у зв`язку із передчасним отриманням грошового забезпечення без належної на те підстави (не повідомленням позивача про місцеперебування після лікування, що є безпідставно набуті під час військової служби).

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначений порядок розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2024 у справі №240/17530/23 висновує: аналіз змісту частин першої-третьої статті 139 КАС України дозволяє дійти висновку про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову як повністю, так і частково) не належать розподілу за результатом розгляду справи. Суд вважає, що такий підхід законодавця нерозривно пов`язаний із завданням адміністративного судочинства, що полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин із метою ефективного захисту прав, свобод й інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень із боку суб`єктів владних повноважень.

Якщо позивачем є суб`єкт владних повноважень, то незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз (частина друга статті 139 КАС України), не підлягають розподілу. Як зазначає Верховний Суд у справі №240/17530/23 підхід про розподіл судових витрат у разі відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову не сприятиме врегулюванню відповідачами спорів у позасудовому порядку, оскільки їм буде вигідніше «програти справу» і не відшкодовувати судові витрати на сплату судового збору, ніж добровільно виконати вимоги позивача - суб`єкта владних повноважень до вирішення спору по суті та мати обов`язок відшкодовувати його витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст.2, 5-16, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) безпідставно набуті під час військової служби кошти у сумі 365087 (триста шістдесят п`ять тисяч вісімдесят сім) грн 75 коп.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: військова частина НОМЕР_1 [ АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ];

відповідач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ].

Рішення суду складене 28.10.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА