Справа № 620/9523/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/9523/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного суду м. Чернігова, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі ТУДСА у Чернігівській області, відповідач 1), Деснянського районного суду м. Чернігова (далі Суд, відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.02.2024 №8-кк «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям» у частині встановлення йому з 02.02.2024 надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 30% посадового окладу державного службовця;

- зобов`язати Територіальне управління ДСА України у Чернігівській області з 02.02.2024 здійснити перерахунок та виплачувати йому надбавку за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», а саме на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.07.2024 №90-в/к у частині виплати йому грошової допомоги до щорічної основної відпустки у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки;

- зобов`язати Територіальне управління ДСА України у Чернігівській області здійснити йому перерахунок та виплату грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 57 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

Позов мотивовано тим, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» щодо встановлення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не відповідають нормам Конституції України та спеціального Закону України №889-VIII «Про державну службу», а тому не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» запроваджено норму, яка суперечить частини першій статті 52 Закону №889-VIII, оскільки нею зменшено максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшено розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Також вказаним Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» змінено порядок виплати грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки.

Ухвалою судді від 03.09.2024 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 24.09.2024 витребувано у відповідача 1 додаткові докази по справі.

Відповідач 1 подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що у спірних правовідносинах необхідно керуватися спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює такі відносини. Зважаючи на те, що ТУДСА у Чернігівській області діє, як розпорядник коштів нижчого рівня, воно повинно здійснювати нарахування та виплату заробітної плати державним службовцям з урахуванням норм бюджетного законодавства, в межах видатків та норм, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Відповідач 2 відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач перебуває на державній службі та займає посаду старшого судового розпорядника Деснянського районного суду міста Чернігова (а.с. 7-8).

Листом ДСА України від 06.02.2024 №8-3621/24 повідомлено ТУДСА у Чернігівській області про погодження результатів класифікації посад державної служби, зокрема, Деснянського районного суду міста Чернігова з 02.02.2024 (а.с. 52-53).

Наказом керівника апарату Деснянського районного суду міста Чернігова від 12.02.2024 №8-кк встановлено державним службовцям надбавку за вислугу років, зокрема, позивачу у розмірі 30% посадового окладу державного службовця, як такому, стаж державної служби якого становить 15 років 03 місяці 18 днів (а.с. 9-10).

Також наказом керівника апарату Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.07.2024 №90-в/к позивачу надано невикористану частину щорічної основної відпустки терміном 28 календарних днів, за період роботи з 15.10.2023 до 14.10.2024 та невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 15 років за період роботи з 15.10.2023 до 14.10.2024, терміном 5 календарних днів, а всього 33 календарних дні. Пунктом 2 наказу передбачено виплатити позивачу грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки (а.с. 11-12).

Вважаючи, що відповідачами порушено норми чинного законодавства, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Такі особливості установлені, зокрема, частинами третьою та четвертою статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких особливості проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя визначаються Положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України після консультацій з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Зазначене Положення встановлює особливості призначення на посаду державного службовця у випадках, визначених цим Законом.

Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.

Так, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не встановлює особливостей правового регулювання умов оплати праці державної служби в системі правосуддя в частині, яка стосується установлення надбавки за вислугу років.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Статтею 57 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

У той же час, 09.11.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», у пункті 12 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.

Абзацом 4 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цей Закон набрав чинності з 01.01.2024.

Отже, з 01.01.2024 одні й ті ж самі правові відносини щодо виплати державним службовцям надбавки за вислугу років та грошової допомоги до щорічної відпустки по різному регулюються двома актами однакової юридичної сили (законами України), які є чинними.

А саме, пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» порівняно з частиною першою статті 52 Закону України «Про державну службу» зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Також змінено порядок обрахунку грошової допомоги до щорічної відпустки.

Таким чином, існує колізія між зазначеними правовими нормами, спосіб вирішення якої шляхом надання переваги у застосуванні нормі пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» обумовив виникнення цього судового спору.

За загальним правилом, норми права мають забезпечувати однозначні орієнтири правомірності поведінки як суб`єктів приватного, так і публічного права, а також не повинні суперечити одна одній та мають взаємно узгоджуватись.

Так, юридичною практикою вироблено декілька підходів до розв`язання протиріччя у застосуванні конкуруючих між собою норм, основними з яких є використання змістовного та темпорального (часового) способу подолання колізій.

Змістовні колізії - це колізії, що виникають унаслідок часткового збігу обсягів регулювання правовідносин різними нормами права, обумовлені специфікою суспільних відносин та пов`язані з поділом норм права на загальні, спеціальні та виняткові.

За наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, «молодша норма» припиняє суперечливу до неї «старшу»: цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Таким чином, подолання колізії у регулюванні умов оплати праці державних службовців, яка виникла у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є визначальним при вирішенні цього спору.

Так, за змістом преамбули Закону України «Про державну службу», цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Таким чином, правове регулювання відносин державної служби здійснюється не лише і не виключно Законом України «Про державну службу», але й іншими законами України, та навіть підзаконними нормативно-правовими актами.

При цьому, норми частини другої статті 5 Закону України «Про державну службу» у взаємозв`язку з нормою частини першої цієї ж статті надають підстави для однозначного висновку, що Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, у тому випадку, якщо інше не передбачено іншим законодавчим актом (законом).

Таким чином, законодавець може прийняти закон, норми якого будуть спеціальними по відношенню до норм Закону України «Про державну службу».

Так, положення частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» визначають правило обрахування надбавки за вислугу років на державній службі шляхом встановлення її на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Натомість, Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у пункті 10 розділу «Прикінцеві положення» установив, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично запроваджено нормативне регулювання оплати праці державних службовців тих державних органів, які провели класифікацію посад державної служби.

Водночас, згідно з пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2023 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50 відсотків посадового окладу на місяць.

Таким чином, у 2024 році норми пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є спеціальними відносно норм статті 52 Закону України «Про державну службу», а отже саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, згідно частини шостої статті 50 Закону України «Про державну службу» порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 51 цього ж Закону, схема посадових окладів на посадах державної служби та умови оплати праці державних службовців, з якими укладаються контракти про проходження державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення, не може бути менше двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Кабінет Міністрів України може встановлювати додаткові коригуючі коефіцієнти оплати праці для різних державних органів з урахуванням соціально-економічних, демографічних, кліматичних, екологічних та інших особливостей адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється юрисдикція таких органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №24 від 25.01.2018, №102 від 06.02.2019, №16 від 15.01.2020, №15 від 13.01.2021, №89 від 02.02.2022; №32 від 06.01.2023) затверджені схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у відповідному році; розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців; перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій; Умови оплати праці працівників патронатних служб в державних органах; Порядок преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії А; Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям.

Однак вказана постанова не застосовується до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році».

Водночас згаданою постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1409 затверджені схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад.

Згідно вказаних постанов, розміри посадових окладів в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, є вищими в порівнянні з розмірами посадових окладів в державних органах, що не провели класифікацію.

Відповідно до наданих суду розрахункових листів за 2023-2024 роки (а.с. 66, 67), до проведення Судом класифікації посад державної служби заробітна плата позивача складалась, зокрема, з посадового окладу в сумі 5420,00 грн, надбавки за вислугу років 45% від посадового окладу (2439,00 грн.).

Після проведеної класифікації розмір посадового окладу позивача склав 9880,00 грн, а надбавки за вислугу років 2964,00 грн (30% від посадового окладу).

Таким чином, суд доходить висновку, що застосування відповідачами умов оплати праці, які визначені пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», збільшує рівень оплати праці позивача порівняно з тими умовами, які передбачені статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу».

При цьому, суд враховує, що положення пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на час розгляду цієї справи не були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Крім того, абзацом 4 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, вони підлягали обов`язковому застосуванню відповідачами у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані накази в частині встановлення позивачу надбавки за вислугу років та грошової допомоги до щорічної відпустки, Суд діяв на підставі та відповідно до приписів пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням проведення класифікації посад державної служби.

За наведених обставин, оскаржувані дії відповідачів є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Деснянського районного суду м. Чернігова, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (, вул. Княжа, 16, м. Чернігів, 14000).

Відповідач 2: Деснянський районний суд м. Чернігова (, просп. Перемоги, 141, м. Чернігів, 14013).

Суддя С.В. Бородавкіна