Справа № 543/890/24
Суддя: Попадюк С. С.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Попадюка С.С., за участю секретаря судового засідання Щерби А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Полтавській області про визнання протиправною скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просить скасувати постанову поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції № 2 Лубенського районного відділення поліції Головного управління Національної Поліції України в Полтавській області Карповського Дмитра Юрійовича від 18.09.2024 року серії БАД № 461894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 510,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення, визнати дії поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції № 2 Лубенського районного відділення поліції Головного управління Національної Поліції України в Полтавській області Карповського Дмитра Юрійовича, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності незаконними, стягнути з Головного управління Національної Поліції України в Полтавській області на його користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 18 вересня 2024 року постановою інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержантом поліції ОСОБА_2 серії БАД № 461894 на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн за вчинене, на думку поліцейського, правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме за те, що 18.09.2024 року о 12 год. 25 хв. в селищі Оржиця по вулиці 30-річчя Перемоги, буд. 8 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21102 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед поворотом завчасно не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим порушив 9.4 Правил дорожнього руху України. Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним, необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а дану постанову незаконною, неправомірною, та такою, що винесена з порушеннями його прав та чинного законодавства України, а тому вона підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Зупинка транспортного засобу є неправомірною (незаконною), адже після зупинки транспортного засобу поліцейський повідомив, що причиною зупинки є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Однак працівник поліції не надав жодних доказів, які б підтверджували таку підозру.

Також, після зупинки ОСОБА_1 було піддано тестуванню на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alcotest Drager, який показав відсутність алкоголю в крові. Згідно з пунктом 2.5 ПДР України та статтею 266 КУпАП, перевірка на стан алкогольного сп`яніння може проводитися виключно за наявності ознак, що вказують на стан сп`яніння (наприклад, запах алкоголю, неадекватна поведінка, порушення координації рухів тощо). У його випадку працівник поліції не надав жодних доказів або пояснень, які б підтверджували наявність таких ознак. Зазначив, що проведення тестування було здійснено безпідставно, і будь-які зовнішні ознаки сп`яніння в нього були відсутні. Це підтверджується результатами тесту на приладі Alcotest Drager, який засвідчив повну відсутність алкоголю в крові. Крім того, поліцейський неодноразово висловлював погрози щодо можливої перевірки на стан наркотичного сп`яніння, що є додатковим порушенням моїх прав. Згідно з тими ж положеннями пункту 2.5 ПДР України та статті 266 КУпАП, тестування на наявність наркотичних речовин має проводитися лише у випадках, коли існують обґрунтовані підстави підозрювати особу у вживанні наркотиків, яких у даному випадку не було надано. Працівник поліції не мав реальних намірів проводити таке тестування, а використовував погрози як спосіб тиску, що є порушенням принципів належного виконання своїх професійних обов`язків. Виходячи з цього, проведення тестування на стан алкогольного сп`яніння без законних підстав є порушенням його прав, а погрози щодо проведення перевірки на стан наркотичного сп`яніння є неприйнятними і порушують етичні та правові норми.

Працівник поліції також погрожував застосувати спеціальні засоби, попри відсутність правових та фактичних підстав для таких дій, що є грубим порушенням як національного законодавства, так і стандартів Європейського суду з прав людини. У його випадку працівник поліції не мав жодних підстав застосовувати спеціальні засоби або погрожувати їх використанням, оскільки його дії не створювали жодної загрози, не було зафіксовано активного спротиву чи агресивної поведінки. Поведінка поліцейського може розглядатися як порушення його прав на свободу від свавільного втручання та непропорційного використання сили, що підпадає під захист статті 3 Конвенції. Таким чином, поведінка працівника поліції не лише порушує вимоги національного законодавства, але й є порушенням прав людини, що вимагає відповідної оцінки в контексті дотримання правових гарантій, встановлених міжнародними нормами.

Також, вважає, що правопорушення кваліфіковано неправильно, адже його було притягнуто до відповідальності за те, що він перед поворотом завчасно не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідно напрямку руху, чим порушив пункт 9.4 ПДР України. Однак, поліцейський взагалі не вказав перед яким саме поворотом він мав увімкнути світловий покажчик, адже рухався автомобільною дорогою № 01717244 по вулиці Плехівській та не виконував ні правого, ні лівого поворотів, не виїздив на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, інших вулиць, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, рухався в прямому напрямку та зупинив транспортний засіб у межах дозволеного для цього місця на вимогу працівника поліції не змінюючи напрямок руху. Усно працівник поліції повідомив, що порушення правил дорожнього руху сталося під час зупинки автомобіля, яке він кваліфікував за частиною 2 статті 122 КУпАП, а також притягнув до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. Вважає, що не увімкнення світлового покажчика при зупинці не може кваліфікуватися як порушення, що підпадає під частину 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку не було зміни напрямку руху. З огляду на те, що він не здійснював повороту рахаючись прямо по дорозі, а зупинка не є зміною напрямку руху його дії не мали бути кваліфіковані як порушення за статтею 122 КУпАП, а мали кваліфікуватися за статтею 125 КУпАП, тому поліцейський керуючись положенням статті 284 КУпАП мав винести попередження, а не штраф.

Вважає дії працівника поліції незаконними та такими, що порушують його права у зв`язку з неповним та необ`єктивним з`ясуванням обставин.

Ухвалою судді Оржицького районного суду Полтавської області Попадюка С.С. від 01.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 13 год. 00 хв. 29.10.2024, з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву (а.с.22).

Зазначена ухвала в електронному вигляді була надіслано до Головного управління Національної поліції у Полтавській області та 03.10.2024 доставлено до електронного кабінету відповідача (а.с.26)

Представник відповідача Паламар Д.О., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», 23.10.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, розгляд справи провести без участі представника відповідача.

У даному відзиві зазначив, що ГУНП в Полтавській області позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне.

18.09.2024 приблизно о 12:25 год. в смт. Оржиця по вул. 30-річчя Перемоги буд. 8, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_2 , перед поворотом завчасно не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху, чим порушив вимоги п. 9.4 ПДР України. Поліцейським ОСОБА_2 було роз`яснено позивачу його права відповідно до Конституції України та КУпАП і складено постанову серії БАД № 461894 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постанову серії БАД № 461894 за ч. 2 ст. 122 КУпАП винесено згідно ст. 258, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. Факт вчинення правопорушення є доведеним поза розумним сумнівом. Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний Суд», 25.10.2024 року подав до суду відповідь на відзив, в якому зокрема вказав, що вважає, що аргументи відповідача викладені у його відзиві не підтверджують обґрунтованість винесеної постанови та не містять належних та допустимих доказів правомірності його дій. Більше того, пропущення строку для подання відзиву без поважних причин є достатньою підставою для його залишення без розгляду.Просить залишити відзив відповідача без розгляду через пропущення строку його подання та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи провести без участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 22 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи /у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження/ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, наступні обставини.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №461894 від 18.09.2024, ОСОБА_1 18.09.2024 о 12 год. 25 хв. в смт. Оржиця, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 8, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_2 , перед поворотом завчасно не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху, чим порушив вимоги п. 9.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с.9, 32)

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію"(далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до п.9.2. ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом

Згідно із п.9.4. ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру).

Суд зазначає, що з огляду на норми, передбачені пп. а,б п.9.2, ПДР та п.9.4 ПДР водій повинен завчасно подавати сигнал у разі початку руху, зупинки транспортного засобу, перестроювання, повороту, розвороту. При цьому поворот або зупинка є окремими маневрами.

Водночас, відповідно до змісту Розділу 10 ПДР поворот ліворуч, праворуч, розворот є зміною напрямку руху.

Згідно до положень ч. 2 ст. 122 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Слід зазначити, що положенням п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписами ст. 251 КУпАП, встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП передбачає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме: орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз положень зазначених статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин.

Судом враховується роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові від 18.09.2024р. зазначено, що до постанови додається відеозапис зі службової боді-камери KammPro K9A, однак такий відеозапис події та відеозапис процедури розгляду справи про адміністративні правопорушення в матеріалах справи відсутній. При цьому факт вчинення порушення ПДР, за який настає відповідальність на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, позивач не визнає.

З приводу долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапису з службового відео реєстратора, який на думку позивача не може бути прийнятий до розгляду, оскільки наданий з порушенням встановленого судом порядку, суд вважає необхідним зазначити таке.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22: колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Відтак суд, з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, з метою дотримання принципу змагальності сторін, передбаченого ст. 9 КАС України, вважає за доцільне дослідити долучений відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапису з службового відеореєстратора, надавши йому належну правову оцінку.

З відеозапису з службового відеореєстратора вбачається, що відеозапис здійснений 18.09.2024 у проміжок часу з 12 год 21 хв. 04 с. по. 12 год. 21 хв. 16 с. При цьому на відеозапису зафіксований факт зупинки транспортного засобу, яким керував позивач. Даний маневр не є маневром повороту, початку руху чи зміни його напрямку у розумінні п. 9.2, п. 9.4 та Розділу 10 ПДР. Відтак, суд вважає, що вказаний відеозапис відповідно до ст. 73, 76 КАС України не може бути належним та достатнім доказом здійснення позивачем повороту, перед початком якого згідно із п. 9.4. ПДР позивачу слід було завчасно подавати сигнал покажчиками повороту або рукою.

Суд також звертає увагу, що в оскаржуваній постанові від 18.09.2024 зафіксовано час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення - 12 год. 25 хв., тобто через приблизно 4 хв. вже після зупинки транспортного засобу о 12 год. 21 хв., зафіксованої на відео з службового відеореєстратора, що викликає у суду сумніви у достовірності інформації, що внесена поліцейським РПП ОСОБА_2 у оскаржувану постанову.

Як встановлено судом, інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, окрім самої спірної постанови, та відеозапису із службового відеореєстратора відповідачем не надано.

Відтак, в оскаржуваній постанові відсутні докази, що свідчать про вчинення позивачем 18.09.2024 порушення вимог ПДР, відповідно до положень статті 251 КУпАП.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 у справі № 338/855/17.

Суд зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, наявності факту порушення ОСОБА_1 п.9.4 ПДР, а саме того, що керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 ОСОБА_1 перед поворотом завчасно не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Таким чином, відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, вчинення ОСОБА_1 оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано вагомих доказів на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122КУпАП, а відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2019 року, винесеній у справі №757/2757/16-а вказав, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій інспектора стосовно прийняття ним оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню, оскільки їх оскарження не є належним способом захисту, який може бути надано судом відповідно до положень статей 5,245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконними дій працівника поліції, зважаючи на приписи пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки суд не наділений правом на її вирішення у цьому провадженні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач при зверненні до суду, через підсистему «Електронний суд», сплатив судовий збір у розмірі 484,48 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №2375-1107-7599-4463 від 26.09.2024.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 484, 48 грн на користь позивача.

Керуючись ст. 5, 6, 77, 139, 241-250, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 про про визнання протиправною скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.09.2024 серії БАД №461894 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу розміром 510,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні позовної вимоги про визнання дій поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції № 2 Лубенського районного відділення поліції Головного управління Національної Поліції України в Полтавській області Карповського Дмитра Юрійовича, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, незаконними, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області, , адреса: вул. Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава, 36014.

Повний текст рішення складено 29.10.2024 року.

Суддя Попадюк С.С.