Справа № 300/6503/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" жовтня 2024 р. справа № 300/6503/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.05.2024 №011471/0706, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 138037 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за наслідками фактичної перевірки відповідач протиправно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки матеріали перевірки не містять доказів про порушення вимог законодавства позивачем. Зі змісту наказу для суб`єкта господарювання залишається невідомим період який охоплюється перевіркою, оскільки, ні в направленні, ні в самому акті фактичної перевірки даний період не відображений. Тож підстави для застосування штрафних санкцій відсутні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 23.09.2024. Свою позицію обґрунтовує тим, що в досліджуваному випадку контроль за дотриманням суб`єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, проводився на підставі направлень на перевірку та наказу, виданих Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області. Контролюючим органом дотримано вимог податкового законодавства щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки. В ході фактичної перевірки встановлено порушення: проведення розрахункової операції на суму 95 грн. без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа; при проведенні розрахункових операцій через РРО при реалізації підакцизних товарів суб`єктом господарювання не забезпечено використання режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД; порушення ведення обліку товарних запасів за місцем реєстрації. Що стосується порушення, зокрема не проведення розрахункових операцій через РРО, то суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через РРО та видавати розрахунковий документ. Щодо реалізації підакцизних товарів без зазначення кодів товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, то розрахункові документи доповнилися новим рядком в частині цифрового значення штрихового коду акцизного податку на підакцизні товари. Тобто у позивача наявний обов`язок вказувати марку акцизного податку відповідно до законодавства, який ним недотримано, а реалізовано товар (сигарети) без зазначення кодів товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД. Що стосується порушення порядку ведення обліку товарних запасів, то позивачем до перевірки не надано копії книги обліку доходів та витрат та типову форму, за якою здійснюється облік доходів та витрат фізичними особами-підприємцями. Також не надано документів щодо походження товару, який знаходився в реалізації. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.20-36).
У відповіді на відзив, який надійшов до суду 01.10.2024, позивач посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема щодо відсутності підстав для застосування штрафних санкцій у разі неподання під час перевірки первинних документів, за фактичної їх наявності в суб`єкта, вказала на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення (а.с.118-119).
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем. В акті фактичної перевірки від 21.04.2024 міститься запис про наявність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с.6).
Відповідно до підпункту 80.2.2, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін і граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області видано наказ №1145-п від 22.04.2024 "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки кіоску за адресою АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 (а.с.5).
На підставі наказу №№1145-п від 22.04.2024 та направлень на перевірку від 22.04.2024 року №2053 та №2054, працівники Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 22.04.2024 прибули для проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 . В направленнях міститься підпис ФОП ОСОБА_1 про проведення фактичної перевірки, отримання наказу про проведення перевірки та пред`явлення службових посвідчень та направлень (а.с.39-40).
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 22.04.2024 №000456, згідно якого встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства, зокрема:
- проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій;
-невидача розрахункового документа встановленого зразка на повну суму покупки;
-проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів;
-порушення порядку ведення обліку товарних запасів;
-використання праці найманих працівників без укладення трудового договору;
-недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (надані послуги) з використанням електронних засобів.
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.05.2024 №011471/0706, яким за порушення
-п.п.1, 2, 11, 12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Наказу Міністерства фінансів України від 03.06.2021 №496 "Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку" (проведення розрахункової операції на суму 95 грн. без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа; не забезпечення при реалізації підакцизних товарів використання режиму програмування найменування товару, порушення ведення обліку товарних запасів) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 138037 грн. (а.с.7-8).
Прийняте податкове повідомлення-рішення, позивач оскаржила в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, шляхом подання скарги, за результатами розгляду якої Державна податкова служба України 25.07.2024 прийняла рішення, яким податкове повідомлення-рішення 07.05.2024 №011471/0706 залишила без змін, а скаргу без задоволення (а.с.9-10).
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує про наявність порушень при призначенні та здійсненні перевірки, зокрема вказує на не зазначення періоду який охоплюється перевіркою. Правова (юридична) підстава проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави позивачем не оспорюється.
Як видно з наказу від 22.02.2024 №2245-п, підставою для проведення фактичної перевірки відносно позивача, податковим органом зазначено пп. 80.2.2 та 80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.
В свою чергу згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України підставою для проведення фактичної перевірки слугує наявність та/або отримання від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації про можливі порушення платником податків законодавства; 80.2.7 - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про можливі порушення платником податків законодавства.
Отже, наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки.
Так, приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (на момент винесення наказу про призначення перевірки позивача) визначали, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
В постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах Податкового кодексу України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Дійсно, пунктом 81.1 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік інформації, що має міститися в наказі на проведення перевірки, а пред`явлення наказу, що оформлений з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, проте суд вважає, що відсутність в наказі такого реквізиту як «період діяльності, який буде перевірятися» не є достатньою підставою вважати, що наказ від 22.04.2024 №1145-п не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, його недоліки в розумінні статті 81 Податкового кодексу України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав. До того ж, з боку фіскального органу не порушено межі контролю в 1095 днів за господарською діяльністю платника. У контексті розглядуваних правовідносин, правовим наслідком закінчення строку проведення податкової перевірки була б втрата податковим органом права на призначення та проведення такої перевірки.
Фактична перевірка кіоску проведена двома особами контролюючого органу у присутності ФОП ОСОБА_1 з врученням останній до її проведення наказу, направлень на перевірку та пред`явленням службових посвідчень, про що свідчить підпис позивача (а.с.5-7).
Тобто, перед початком перевірки посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області пред`явлені документи, визначені п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України. Посадові особи відповідача були допущені до проведення перевірки.
Враховуючи зазначене суд вважає, що порушень положень законодавства в частині наявності підстав та процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з таких підстав.
Щодо встановленого в ході перевірки порушення, зокрема проведення розрахункової операції на суму 95 грн. без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа, суд виходить з таких мотивів.
Підставою для нарахування позивачу суми штрафних санкцій в розмірі 95 грн. є висновок контролюючого органу про не проведення позивачем розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидача розрахункового документа чим порушено пункти 1,2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (також далі - Закон №265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до визначень, наведених у статті 2 Закону України № 265/95-ВР поняття:
реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо; розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
розрахункова операція це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
З наведеного слідує, що суб`єкти господарювання зобов`язані в обов`язковому порядку проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону, зокрема, фінансова санкція за вказане порушення передбачена статтею 17 Закону №265/95-ВР.
Матеріалами справи підтверджено, що при проведенні контрольної розрахункової операції позивачем продано сигарети LM з фіолетовою капсулою по ціні 95 грн. без застосування РРО та видачі розрахункового документа встановленої форми. Цей факт відображено в акті перевірки, який є доказом виявлених порушень.
Позивач дане порушення, ані в поясненнях до акту перевірки, ані в позовній заяві та відповіді на відзив не спростувала та не заперечила.
У відповідності до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР у разі встановлення в ході перевірки факту невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання за рішенням контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
У такому випадку, суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та невидача розрахункового документу встановленого зразка.
Згідно з розрахунком штрафних (фінансових) санкцій ГУ ДПС визначило суму штрафних санкцій за перше порушення на суму 95 грн., виходячи із розрахунку 100 відсотків від вартості реалізованого товару (а.с.8 на звороті)
Доводів про незгоду зі здійсненим розрахунком штрафних санкцій позивач не висловлювала, відповідно, правильність такого не перевіряється.
Що стосується порушення проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно зУКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.
Верховний Суд в постанові від 02.02.2023 № 500/6845/21 сформулював правовий висновок, відповідно до якого за змістом норм Положення №13 слід розрізняти недолік реквізиту у розрахунковому документі від відсутності відповідного реквізиту взагалі. У першому випадку дійсно неможливо стверджувати, що документ втрачає статус розрахункового, натомість, у другому випадку безпосередньо Положення № 13 вказує, що такий документ не прийматиметься як розрахунковий. Відсутність такого реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, як назва податку, літерне позначення, розмір ставки такого податку, загальна сума такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами) позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР.
За наслідками дослідження вказаних доказів вбачається відсутність повної інформації про розрахункові операції, здійснені ФОП ОСОБА_1 за вказаний період, а саме інформації щодо коду УКТ ЗЕД реалізованого підакцизного товару. Тобто, контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Пунктом 7 статі 17 Закону №265/95-ВР визначено, що у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості застосовуються фінансові санкції у таких розмірах триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи зазначене, контролюючим органом застосовано штрафні санкції за порушення пункту 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в сумі 5100 грн. (а.с.8 на звороті).
Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на зміст доводів та підстав позовних вимог, позовна заява не утримує в собі жодних зауважень, заперечень щодо виявленого контролюючим органом факту неналежного виконання позивачем обов`язків встановленого у пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме ненадання особі, яка отримує товар в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту, створеного в паперовій та/або електронній формі - із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої.
Позивач дане порушення не заперечила. У поясненнях наданих під час перевірки вказала, що кодування підакцизної групи товарів проводиться нею. Стосовно «недокодування» підакцизних товарів зобов`язалася виправитися (а.с.113).
У вимірі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення в цій частині.
При цьому суд бере до уваги висновки Верховного Суду викладені у постанові від 09.09.2024 по справі №280/6832/23, зокрема що, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.
Використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.
При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
Виходячи з наведеного суд вважає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період.
Суд дійшов правильних висновків, що оцінені в сукупності наявні в матеріалах справи копії фіскальних чеків, описи залишків запасів на місці проведення розрахунків, інші первинні документи, досліджені під час перевірки, достовірно підтверджують висновки, викладені в акті перевірки щодо суті виявлених порушень законодавства.
При цьому суд наголошує, що усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних документів - фіскальних чеків із зазначенням в них обов`язкових реквізитів, а саме зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, повинні були бути спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків.
Водночас позивач під час судового розгляду справи не надав жодного належного та допустимого доказу, яким могли бути спростовані висновки податкового органу, що використана контролюючим органом податкова інформація яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо відсутності обов`язкового реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, а саме цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на тютюнову вироби, є відмінною від наявних у позивача електронних розрахункових документах.
Стосовно висновків перевірки в частині порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, вартість яких становить 132842 грн., суд зазначає таке.
Як визначено в акті фактичної перевірки позивачем допущено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, вартість яких становить 132842 грн., чим порушено пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
У відзиві на позовну заяву представником відповідача наголошено на тому, що позивач так і не надала копії книги обліку та витрат і типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями, також до перевірки ні після її проведення не надано документів щодо походження товару, який знаходиться в реалізації.
Так, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України), а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12 пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України).
Такі положення Податкового кодексу України кореспондуються із положеннями пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
В силу імперативних приписів абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, в розумінні абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР платник податків зобов`язаний подавати до фактичної перевірки не тільки документи про "походження" товару, але й документи які окремо засвідчують обставину "облік" товарів.
Наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 за №261 затверджено Типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення (далі Наказ №261).
Згідно з п. 1 Наказу №261 фізичні особи-підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі самозайняті особи), зобов`язані вести облік доходів і витрат. На підставі первинних документів за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід/понесено витрати, здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу на виконання приписів пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язані, поряд з іншим, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 затверджено "Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку".
Так, згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку № 496 визначено, що документами, які підтверджують облік та походження товарів є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи.
Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку (пункт 1 Розділу ІІ Порядку № 496).
При цьому, пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 496 передбачено, що Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
У контексті дослідження питання Форму ведення обліку товарних запасів не було надано контролюючому органу. Більше того, позивач даного порушення не заперечила та вказала, що облік товарних запасів нею не ведеться.
Що стосується надання позивачем до відповіді на відзив документів, котрі підтверджують походження товару (товарно-транспортні накладні та видаткові накладні), то по перше ці документи не є підтвердженням, що товар належним чином облікований, по друге приписами підпункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР чітко встановлений порядок, відповідно до якого, суб`єкт господарювання зобов`язаний: вести облік товарних запасів; здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку; на місці продажу товарів зберігати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, які знаходяться на місці реалізації, і надати їх контролюючим органам на початок проведення перевірки, в тому числі надати документи про походження товарних запасів.
Фінансова відповідальність застосовується у разі не ведення такого обліку та/або не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік таких товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) (ст. 20 Закону № 265/95-ВР).
Суд зазначає, що ведення обліку товарних запасів про яке зазначено у пункті 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, не можна обмежувати лише складанням первинних документів, оскільки сама по собі наявність первинних документів не дозволяють встановити чи за всіма первинними документами був оприбуткований товар та відображений в бухгалтерському обліку. Спеціально встановлені законодавством документи обліку товарних запасів (форми обліку, журнали, відомості, тощо) дозволяють перевірити ведення суб`єктом господарювання обліку всіх товарних запасів, отриманих на підставі первинних документів.
Приписи пункту 12 статті 3, статті 20 Закону №265/95-ВР сформульовані достатньо чітко та зрозуміло без колізій і протиріч.
Оскільки судом встановлено не надання суб`єктом господарювання будь-яких документів обліку товарів, які знаходилися у місці реалізації, позивачем це порушення не заперечується, то відповідно податковий орган мав право застосовувати штрафні санкції в розмірі 138037 грн. на підставі приписів ст. 20 Закону №265/95-ВР.
Слід також зауважити, що в частині встановлених порушень, позивачем у заявах по суті справи не виокремлено жодного спростування таким висновкам перевірки. Зазначено лише, що контролюючим органом при проведенні перевірки не вказано період, що підлягав перевірці.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 по справі №580/5992/22 зазначив, що виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого у статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язаний вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Відхилення від такого правила є можливим лише задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, але у разі, якщо обраний позивачем спосіб захисту не зможе призвести до захисту тих прав, які позивач мав на меті відновити.
Отже, оскільки позивач у заявах по суті справи не вказує на жодні обставини помилковості висновків перевірки у досліджуваній частині, то суд вважає, що встановленні перевіркою порушення пунктів 1,2,11,12 статті 3 Закону № 265/95-ВР дійсно мали місце.
До того ж, в поясненнях, наданих під час перевірки позивач вказала, що стосовно «недокодування» підакцизних товарів зобов`язується виправитися. Накладні на товар, який знаходиться на реалізації знаходиться вдома. Форма обліку товарних запасів на даний час не ведеться (а.с.113).
Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів сторін, суд вважає, що позивач недовела обґрунтованість позовних вимог. У свою чергу відповідач належними, допустимими та достовірними доказами довів, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено на підставі норм діючого законодавства.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.