Справа № 160/11778/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/11778/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року (суддя Сидоренко Д.В.)

у справі №160/11778/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 21.03.2024 №90;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.2017 по 06.05.2019 відповідно до довідки ТОВ «ТД «УКРМЕТПРОМ» від 21.05.2019 №56/05 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 відповідно до довідки ТОВ «НТЕРПАЙП НІКОТЬЮБ» від 17.01.2024 №12/8;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з дати звернення за пенсією - 14.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за наслідками прийнятого рішення Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення за пенсією - 14.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2024 позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, однак рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Також відповідачем не було зараховано періоди роботи до пільгового стажу. Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.03.2024 №90 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.08.2017 по 06.05.2019 відповідно до довідки ТОВ «ТД «УКРМЕТПРОМ» від 21.05.2019 №56/05 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 відповідно до довідки ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» від 17.01.2024 №12/8.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком за Списком №2 з 01.01.2024, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачка досягла необхідного віку (50 років) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії (34 роки, тобто більше 20 років, та 17 років (пільговий) при необхідних 10 років), а тому рішення відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком за Списком №2 є протиправним, оскільки підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії пенсійним органом визначено недостатній вік, що судом визнано необґрунтованим.

Судом встановлено, що як записами у трудовій книжці позивачки, так і уточнюючими довідками підтверджено роботу позивачки у спірний період на посадах, які дають право пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, а тому пенсійним органом протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №2 спірні періоди роботи.

Разом з тим, суд дійшов висновку про передчасність вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки відповідачем ще не здійснене призначення пенсії, а захисту підлягають лише порушені на момент звернення права позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 ГУ ПФУ в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій щодо призначення пенсії позивачці, оскільки призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, тому ГУ ПФУ в Запорізькій області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивачки на прийняття відповідного рішення. Відповідач-2 наполягає на правомірності прийнятого ним рішення, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону №1058-ІV у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, оскільки позивачка 31.12.1973 року народження, станом на дату звернення з питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах в порядку, визначеному Законом №1058-ІV, не досягла необхідного пенсійного віку 55 років (вік позивача 50 років), а тому підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 114 цього Закону відсутні. Також скаржник вказує, що страховий стаж позивачки становить 24 роки 22 дні, в тому числі пільговий стаж по Списку №2 - 17 років 1 місяць 19 днів. Право особи на призначення пенсії на пільгових умовах має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2. Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 та №2. У трудовій книжці позивачки не зазначені відомості про умови праці, а саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, тому для підтвердження спеціального трудового стажу необхідна уточнююча довідка підприємства. Скаржник зауважує, що спірні періоди роботи з 01.08.2017 по 06.05.2019 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 під час звернення з заявою про призначення пенсії від 14.03.2024 не було підтверджено у встановленому законом порядку шляхом надання уточнюючої довідки згідно з вимогами п. 20 Порядку №637, оскільки видані довідки не відповідають формі додатку 5 до Порядку №637, в описовій частині не зазначено характер виконуваної роботи.

Вказана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 14.03.2024 із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області разом з пакетом документів.

Вказана заява та додані до неї документи розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.03.2024 №90 позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що пенсійний орган встановив і дійшов таких висновків: вік заявниці на дату звернення 50 років 02 місяці 13 днів. При загальному стажі роботи 24 роки 22 дні заявниця має 17 років 1 місяць 19 днів пільгового стажу на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До пільгового стажу не зараховано періоди з 01.08.2017 по 06.05.2019 згідно пільгової довідки від 21.05.2019 №56/05 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 згідно пільгової довідки від 17.01.2024 №12/8, оскільки видані довідки не відповідають формі додатку 5 до Порядку №637 від 12.08.1993, в описовій частині не зазначено характер виконуваної роботи.

Станом на дату звернення з питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах в порядку, визначеному Законом №1058-IV, ОСОБА_1 не досягла необхідного пенсійного віку 55 років (вік позивачки 50 років), тому відсутні законні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 114 цього Закону.

Позивачка, вважаючи таке рішення та дії пенсійного органу протиправними, звернулася до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Щодо досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідач-2, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку 55 років, виходив з положень п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до наведеної норми на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановлено судом вище, на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 14.03.2024 позивачці виповнилось 50 років.

Щодо досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилкове застосування до спірних правовідносин вказаної відповідачем-2 норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

На час виникнення спірних правовідносин правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII), на який і посилається відповідач-2 в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-ХІІ пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XIІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто Законом №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок у 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, на який посилається відповідача-2 в оскаржуваному рішенні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За таких обставин та правового регулювання вбачається, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон №1788-ХІІ як більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення нею віку 50 років при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.03.2024 №90 про відмову позивачці у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням позивачкою необхідного для цього пенсійного віку є протиправним, як то правильно зазначено судом першої інстанції.

Щодо не зарахування скаржником до пільгового стажу позивачки періодів роботи з 01.08.2017 по 06.05.2019 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції.

Відповідно до наведених вище правових норм умовою призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 є зайнятість такої особи повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до п. 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж встановлено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За правилами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є, в даному випадку, встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що включені до Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи, є трудова книжка, і лише у разі відсутності у ній відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до прийнятого відповідачем-2 рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії, до пільгового стажу позивачки не враховані періоди роботи з 01.08.2017 по 06.05.2019 згідно пільгової довідки від 21.05.2019 №56/05 та з 16.06.2023 по 16.01.2024 згідно пільгової довідки від 17.01.2024 №12/8, оскільки надані довідки не відповідають формі додатку 5 до Порядку №637 від 12.08.1993, а саме: в описовій частині не зазначено характер виконуваної роботи.

Судом з наявних у справі документів, які подавались позивачкою разом із заявою про призначення пенсії, з`ясовано таке.

В трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 24.06.1992 містяться записи про її роботу:

в ТОВ «ТД «УКРМЕТПРОМ»:

- запис 11 - 01.08.2017 - прийнята машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду до дільниці підготовки металургійної шихти у порядку переведення з ПрАТ «ЄВРАЗ ДМЗ» (наказ від 31.07.2017 №6-о);

- запис 12 - 06.05.2019 - звільнено у зв`язку з переведенням до ПрАТ «ДМЗ» п.5 ст.36 КЗпП України (наказ від 06.05.2019 №28-о);

в ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ»:

- запис 18 - 16.06.2023 - прийнята машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду бригади дільниці з підготовки виробництва (кран 282, 283) дільниці кранового господарства, трубопрокатний цех №5 (м. Дніпро) (наказ 571 від 15.06.2023)

- за результатами атестації підтверджено пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 наказ №3033 від 31.12.2021.

Згідно довідки від 21.05.2019 №56/05, виданої ТОВ «ТД «Укрметпром», ОСОБА_1 працювала повний робочий день з 01.08.2017 по 06.05.2019 у виробництві чорна металургія (доменне виробництво) в якості машиніста крана металургійного виробництва дільниці підготовки металургійної шихти, що передбачено Списком №2 розділом ІІІ, підрозділом 1. Проведена атестація робочого місця у 2018 році.

Згідно довідки від 17.01.2024 №12/8, виданої ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», ОСОБА_1 працює повний робочий день у ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» з 16.06.2023 по теперішній час машиністом крана металургійного виробництва (трубопрокатний цех №5 м.Дніпро) що передбачено Списком №2 розділом ІІІ «Чорна металургія» підрозділ 4 «Трубне виробництво (трубопрокатне)», списку пільгових професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. Посада атестована.

Виходячи із змісту вказаних документів в їх сукупності, суд вважає, що вони містять повну інформацію, яка підтверджує право позивачки на пільгову пенсію за Списком №2, а саме: перебування позивачки на посаді (виконання нею робіт), що включені до Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості за відповідною професією повний робочий день.

Приймаючи до уваги, що в трудовій книжці позивачки містяться записи про спірні періоди із зазначенням посади та відомостей про атестацію робочого місця за Списком №2, формальні неточності в уточнюючих довідках, про які вказує скаржник, не можуть бути підставою для пенсійних органів для обмеження позивачки у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає прийнятним врахування судом першої інстанції правового висновку, який міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» від 17.01.2024 №12/8 та ТОВ «ТД «Укрметпром» від 21.05.2019 №56/05 не містить дефектів, які б зумовлювали неможливість використання таких довідок як джерела відомостей про стаж роботи позивачки та характер виконуваних нею робіт, тому мали бути враховані пенсійним органом при вирішенні питання про призначення пенсії на пільгових умовах.

Виходячи з встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до поданих позивачкою пенсійному органу документів до пільгового стажу позивачки за Списком №2 має бути зарахований весь спірний період роботи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у справі №160/11778/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко