Справа № 120/8514/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 жовтня 2024 р. Справа № 120/8514/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 з вернувся до суду з адміністративним позовом до державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо не надання запитуваної інформації. Зокрема, вказує на те, що відповідачем не надано відповіді на запитувані питання та застосовано формалістичний підхід при розгляді заяви.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, вказує на те, що запитувана позивачем інформація не є публічною, окрім того відносить до конфіденційної інформації. Більше того, зауважує, що не є розпорядником інформації, оскільки не фінансується з державного бюджету.

Позивачем подано до суду не передбачений у цій категорії провадження документ по суті справи, у якому вказує на необхідність заміни відповідача на належного, оскільки відповідачем вказано, що він не є розпорядником інформації.

Також до суду від представника ДП "Гарантований покупець" надійшли заперечення, що, є не передбаченими у цій категорії провадження документом по суті справи, у якому вказує на необхідність залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач не підтримує заявлені ним вимоги.

Також до суду надійшли пояснення позивача щодо того, що наведене відповідачем не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки не свідчить про відмову від своїх позовних вимоги, а, суд, у свою чергу, за потреби, може встановити належного відповідача.

Принагідно, суд зауважує, що не вбачає підстав для заміни відповідача, з огляд на те, що спірні правовідносини виникли щодо не згоди позивача із змістом наданої ДП "Гарантований покупець" відповіді на запит.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини.

28.05.2024 року позивач звернувся із запитом адресованим до Державного підприємства "Гарантований покупець" та до державного підприємства "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" наступного змісту: "1) В якому об`ємі ДП "НАЕК ЕНЕРГОАТОМ" та ДП "Гарантований покупець" було продано енергії юридичним особам ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ з 01.01.2024 року по 01.05.2024 року"; 2) За якою конкретною ціною ДП "НАЕК ЕНЕРГОАТОМ" та ДП "Гарантований покупець" було продано електроенергію юридичним особам ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ з 01.01.2024 року по 01.05.2024 року (вказати середню ціну за один МВт проданої електроенергії); 3) Скільки грошових коштів поступило (направлено) до Державного бюджету України від продажу електроенергії юридичним особам ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ з 01.01.2024 року по 01.05.2024 року?; 4) Запитувану інформації (у відповідній частині) надати за обов`язковим підписом головного бухгалтера підприємства ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ з 01.01.2024 року по 01.05.2024 року, за обов`язковим підписом головного бухгалтера та з обов`язковим підписом керівників ДП "НАЕК ЕНЕРГОАТОМ" та ДП "Гарантований покупець"

Листом від 30.05.2024 року Державне підприємство "Гарантований покупець" вказало на відсутність правових підстав для задоволення запиту. Так, зауважило, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 21 Закону України "Про інформацію", наказом від 09.06.2023 року № 73 затверджено Положення про конфіденційну інформацію (комерційну таємницю) ДП "Гарантований покупець", відповідно до якого відомості з договірної роботи, зокрема умови договорів, правочинів, фінансово-економічні відомості становлять комерційну таємницю та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю ДП "Гарантований покупець" та вважаючи своє право на доступ до інформації порушеним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставин справи, суд зауважує таке.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. регулюється Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, статтею 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 цього Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами (ч. 3 ст. 13 Закону № 2939-VI).

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

За змістом статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 23 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 24 Закону № 2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Системний аналіз вказаного дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону.

Водночас, відповідач зауважує, що він не є розпорядником інформації у розумінні чинних норм законодавства.

Надаючи оцінку вказаному, суд вказує таке.

Відповідно до матеріалів справи, ДП "Гарантований покупець" утворений постановою КМУ від 17.04.2019 року № 324 "Про утворення державних підприємств "Гарантований покупець" та "Оператор ринку".

Відповідно до положень п. 1 Статуту державного підприємства "Гарантований покупець", затвердженого постановою КМУ від 22 .05.2019 року № 455 (далі - Статут) це підприємство утворено на базі філії "Гарантований покупець" державного підприємства "Енергоринок"" та є державним комерційним підприємством.

Підприємство є юридичною особою, заснованою на державній власності, функції з управління якою виконує Кабінет Міністрів України (п. 9 Статуту).

Пунктом 16 ч. 1 Закону України "Про ринок електроенергії" гарантований покупець електричної енергії (далі - гарантований покупець) - суб`єкт господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, об`єкти електроенергетики або черги будівництва (пускові комплекси) яких включені до балансуючої групи гарантованого покупця, та придбавати послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (послуга за механізмом ринкової премії) у виробників, які уклали з ним договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (договір про надання послуги за механізмом ринкової премії), а також виконувати інші функції, визначені законодавством.

Частиною 1 ст. 65 вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та виконання гарантій держави щодо купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - виробленої лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим "зеленим" тарифом, придбання послуги за механізмом ринкової премії, що надається суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, щодо об`єктів електроенергетики або черг їх будівництва (пускових комплексів), які не перебувають у балансуючій групі гарантованого покупця, та суб`єктами господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, визначає суб`єкта господарювання державного сектору економіки для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії. Фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється в межах кошторису, що затверджується Регулятором (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Відтак, ДП "Гарантований покупець" є суб`єктом господарювання державного сектору економіки для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії, визначеним та, відповідно, уповноваженим КМУ.

Водночас, суд погоджується з доводами відповідача, що останній не віднесений до природних монополій, що підтверджується відсутністю у зведеному переліку природних монополій, розміщеному на офіційному сайті Антимонопольного комітету України.

Більше того, судом враховано, що відповідач не визначає умови обороту електроенергії та ринку електричної енергії.

Так, відповідно до пп. 4 п. 6 Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 21.03.2022 року № 132 "Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальником універсальних послуг в особливий період" Гарантований покупець зобов`язаний здійснювати продаж електричної енергії постачальника універсальних послуг за ціною, що склалася на ринку "на добу наперед" у відповідну годину постачання.

Разом з тим, су зауважує, що відповідно до п. 34 Статуту джерелом формування фінансових ресурсів підприємства є дохід від надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, а також дохід від провадження інших видів діяльності, амортизаційні відрахування, кошти від цінних паперів, безоплатні або благодійні внески членів трудового колективу, підприємств, організацій, громадян та інші надходження, включаючи централізовані капітальні вкладення та кредити.

Тобто, суд зауважує, що вказаний перелік формувань фінансових ресурсів не є виключним.

Більше того, судом враховано, що відповідно до п. 24 джерелами формування майна підприємства є, зокрема капітальні вкладення і дотації з бюджетів.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності фінансувань із державного бюджету.

З урахуванням зазначеного, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що останній взагалі не є розпорядником інформації в рамках законодавства України.

Разом з тим, у рамках наведеного, суд має надати оцінку запитуваній інформації.

Так, позивачем запитується інформація щодо обсягів реалізованої відповідачем електроенергії юридичним особам ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ, середньої ціни за один МВт такої проданої електроенергії та загальної вартості коштів, що надійшли до Державного бюджету від продажу електроенергії цим суб`єктам господарювання.

Суд зауважує, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом України "Про доступ до публічної інформацію" (ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформацію").

Водночас ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про інформацію" інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Загальнодоступною є інформація щодо того, що ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" та ПАТ ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ є енергопостачальними компаніями.

Відповідно до пп. 67, 93 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" - постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги. Універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Наказ Міністерства енергетики України № 132 від 21.03.2022 року, зобов`язано постачальників універсальних послуг купувати електричну енергію у ДП "Гарантований покупець" за двосторонніми договорами.

У свою чергу, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", двосторонній договір - договір купівлі-продажу електричної енергії, укладений між двома учасниками ринку поза організованими сегментами ринку, крім договору постачання електричної енергії споживачу.

Отже, суд мельдує, що відносини Гарантованого покупця та постачальників універсальних послуг є договірними відносинами, пов`язаними безпосередньо із здійсненням їх господарської діяльності.

Принагідно, суд зауважує, що за загальним правилом, суб`єкт підприємницької діяльності самостійно може визначати коло відомостей (об`єм інформації), що становлять для нього комерційну таємницю (ч. 1 ст. 36 ГКУ). Так, під комерційною таємницею розуміється інформація, яка: є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію (ч.1 ст. 505 ЦК України).

Так, згідно положення про конфіденційну інформацію (комерційну таємницю) ДП "Гарантований покупець", затвердженого наказом № 73 від 09.06.2023 року (копія додається) - відомості про контрагентів, з якими Підприємство має укладені договори (крім договорів, укладених відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі"), інформація про виконання господарських договорів Підприємством (крім договорів, укладених відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі"), інформація щодо обсягів, цін та вартості електричної енергії купленої/проданої на організованих сегментах ринку за двосторонніми договорами - є конфіденційною інформацією.

Положеннями п. 1.16.1. Правил ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 307, кожен учасник ринку, який отримує конфіденційну інформацію: не повинен розголошувати таку конфіденційну інформацію будь-якому учаснику ринку, за винятком випадків, передбачених цими Правилами; повинен використовувати або відтворювати конфіденційну інформацію для цілей, для яких вона була розкрита, чи іншої мети, визначеної положеннями цих Правил; не повинен надавати будь-якій особі, яка не є учасником ринку, доступ до конфіденційної інформації, за винятком: потенційних покупців/продавців від учасника ринку (після письмового підтвердження дотримання конфіденційності покупцем/продавцем), зовнішніх професійних консультантів або радників (після письмового підтвердження дотримання конфіденційності консультантами або радниками), будь-яких банків або фінансових установ, від яких такий учасник ринку, який розкриває інформацію, намагається отримати або отримує фінансування (після письмового підтвердження дотримання конфіденційності банком або фінансовою установою).

Відтак, запитувана відповідачем інформація фактично стосується відомостей щодо умов укладених між відповідачем та постачальниками енергетичних послуг договорів, а також фінансово-економічних відомостей, що, відповідно, є інформацію з обмеженим доступом.

Окрім того, суд зауважує, що відповідач у рамках чинного законодавства не є розпорядником інформації щодо коштів, які нараховані з господарських правовідносин з відповідними контрагентами до Державного бюджету.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у наданні запитуваної інформації із заначенням відповідних підстав.

Відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до державного підприємства "Гарантований покупець" (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович