Справа № 540/8551/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 540/8551/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року (суддя Корой С.М, м. Одеса, повний текст рішення складений 22.12.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

24.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Херсонської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Херсонської міської ради від 05.11.2021 №582 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд";

- зобов`язати Херсонську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0888 га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер №:01:001:0739), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- стягнути з Херсонської міської ради на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської міської ради від 05.11.2021 року №582 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд".

Зобов`язано Херсонську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0888 га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0739), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На думку апелянта спірне рішення міської ради про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є обґрунтованим та законним, оскільки прийнято на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 №1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4 класу шкідливості).

Щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання міської ради затвердити проект землеустрою апелянт зазначив, що питання прийняття або неприйняття певного рішення належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 1/2) на житловий будинок загальною площею 786,3 кв.м. за адресою по АДРЕСА_1 .

14.03.2020 через Центр надання адміністративних послуг м. Херсона ОСОБА_1 подав клопотання №114-8421-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 888 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Додатком до клопотання є копія паспорта, проект землеустрою, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Не прийняття рішення за результатом згаданого звернення зумовило ОСОБА_1 звернутися до суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 у справі №540/2662/21, яке набрало законної сили згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021, визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради, що полягає у неприйнятті рішення за клопотанням ОСОБА_1 від 14.03.2020 за №114-8421-15; зобов`язано Херсонську міську раду розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 14.03.2020 №114-8421-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти з даного питання вмотивоване рішення Херсонської міської ради.

05.11.2021 Херсонською міською радою на виконання судового рішення по справі №540/2662/21 прийнято рішення №582, яким вирішено відмовити ОСОБА_2 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0888 га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер .11:003:00739), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 № 1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4 класу шкідливості В-4).

Вважаючи згадане рішення протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції визнав, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України.

З метою відновлення порушеного права суд зобов`язав Херсонську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0888 га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0739), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з положеннями частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" (у редакції чинної на час звернення позивача із заявою про затвердження проекту землеустрію) передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною третьою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Системний аналіз положень дає змогу дійти висновку, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі №560/1334/19 та від 01.02.2021 у справі №560/1282/19.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у березні 2020 року звернувся із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належить йому на підставі часткової приватної власності.

Під час тривалої протиправної бездіяльності Херсонської міської ради щодо розгляду даного звернення (що встановлено рішення суду у справі №540/2662/21) земельне законодавство набуло певних змін. Зокрема, на підставі Закону №1423-IX від 28.04.2021, статтю 186-1 ЗК України було виключено, а частину восьму статті 186 ЗК України викладено у новій редакції: підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою міська рада посилається на невідповідність містобудівній документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 №1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4 класу шкідливості).

Разом з тим, на підтвердження правомірності свого рішення відповідач затвердженого плану зонування суду не надав.

Між тим, частиною першою статті 66 ЗК України визначено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення землі промисловості можуть мати декілька видів цільового призначення, основними з яких є: землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами (код 11.01); для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02.); для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств (код 11.03); для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води (код 11.04).

Отож, основне цільове призначення земель промисловості полягає в тому, що вони використовуються або призначені для забезпечення діяльності промислових підприємств, а також експлуатації об`єктів промисловості.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, цільове призначення спірної земельної ділянки - 02.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд).

Ураховуючи наведене, та також те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження свого твердження про невідповідність містобудівній документації плану зонування території міста Херсон, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення Херсонської міської ради від 05.11.2021 №582 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд".

Оцінюючи доводи апелянта про обрання судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача шляхом втручання у його дискрецію, колегія суддів зазначає таке.

Дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно з законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04. 2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12, від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18, від 01.06.2022 у справі №620/5996/21).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ураховуючи, що позивачем надано позивачу повний пакет документів для затвердження проекту землеустрою і міська рада прийняла рішення про відмову у його затвердженні за відсутності відповідних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

При цьому колегія суддів також враховує, з 19.11.2022 (день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" від 19.10.2022 №2698-IX) законодавець послабив заборону на безоплатну передачу земель, дозволивши уповноваженим органам безоплатно передавати землі у приватну власність таким суб`єктам:

- власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд);

- громадянам України, яким передані земельні ділянки у користування до набрання чинності цим Кодексом.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.-

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов