Справа № 175/3714/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 175/3714/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2024 року в адміністративній справі №175/3714/23 (головуючий суддя першої інстанції Дараган Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 17.07.2023 року АА №00011710, винесену відповідачем відносно позивача за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам. Вказує, що позивач жодних порушень не допускав, під час розгляду справи не було з`ясовано і доведено обставини, які б свідчили про наявність вини позивача у скоєнні правопорушення.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00011710 від 17 липня 2023 року, яка винесена Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень 00 копійок.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закрито.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що по справі позивачем не надано доказів використання спеціального колісного транспортного засобу контейнеровоза для перевезення контейнера із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Таким чином позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації в розумінні міжнародних та національних норм.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорту, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00011710 від 17 липня 2023 року, фізичну особу ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 8500 гривень 00 копійок. В постанові зазначено, що 19 червня 2023 року о 19 годині 18 хвилин за адресою: автодорога Н-11, 76 км + 702 м, Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на транспорті зафіксовано транспортний засіб марки «SCANIA R500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідальна особа ОСОБА_1 , який допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,863 % (2,345 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення: виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса 42345 кг; фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей 5 штук, спарені колеса 2 вісь, відстань між вісями 1 2 3710 мм, 2 3 5830 мм, 3 4 1320 мм, 4 5 1310 мм, навантаження на вісь 1 8750 кг, 2 11450 кг, 3 8750 кг, 4 9050 кг, 5 9050 кг, загальна маса 47050 кг, висота 3,656 м, ширина 2,636 м, довжина 14,085 м.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим ТСЦ 2343, власником транспортного засобу марки «SCANIA», моделі «R500», тип спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач Е, 2006 року випуску, в кузові червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 ..

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданим ТСЦ 1241, власником транспортного засобу марки «BODEX», моделі «KIS 33», тип напівпричіп спеціалізований Н/ПР самоскид Е, 2003 року випуску, в кузові синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , є ТОВ «ЕР СІ ГРЕЙН».

Не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу АА №00011710 від 17.07.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не доведено та не надано жодних належних і допустимих доказів, які підтверджують порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ у редакції на час спірних відносин).

Відповідно до ст. 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

За змістом частини дванадцятої ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої ст. 6 Закону № 2344-III Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Також до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що ОСОБА_1 як відповідальна особа допустив рух транспортного засобу марки «SCANIA R500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням загальної маси транспортного засобу на 5,863 % (2,345 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Разом із цим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що позивачем були вчинені вказані у постанові порушення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Відсутні посилання на такі докази і в оскаржуваній постанові.

Так, у постанові зазначене посилання в Інтернеті на вебсайт, за яким суд ознайомився із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, а саме з фронтальним і заднім фото транспортного засобу, збільшеним фото державного реєстраційного номера та загальним фото з бокового ракурсу, на якому видно транспортний засіб загалом і з якого вбачається, що він є двовісним тягачем, який рухається разом з напівпричепом (контейнеровозом). Проте будь-яких відомостей щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу, параметрів цього напівпричепу (контейнеровозу) та врахування цих параметрів вищевказана постанови не містить.

Суд враховує, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року за № 363, визначено, що: вантажний контейнер це одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше); сідельний тягач це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. У приписах п. 17.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року за № 363, зазначено, що для перевезення контейнерів, перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо). Тобто, контейнеровоз це тип напівпричепа, що здійснює перевезення одного або більше контейнерів.

Як вбачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, транспортний засіб марки «SCANIA», моделі «R500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є вантажним спеціалізованим сідловим тягачем. Транспортний засіб марки «BODEX», моделі «KIS 33», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , є спеціалізованим напівпричепом спеціалізованим Н/ПР самоскидом (контейнеровозом).

Зазначені транспортні состави (тягач і напівпричеп) перебувають у власності та користуванні ТОВ «ЕР СІ ГРЕЙН» і здійснюють вантажні перевезення.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що 07 червня 2023 року вантажний спеціалізований сідловий тягач марки «DAF», моделі «XF 460 FTP», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , здійснював перевезення вантажу у спеціалізованому напівпричепі контейнеровозі марки «BLUMHARDT», моделі «CONT SAL 40Е», державний реєстраційний номер НОМЕР_8 .

При цьому приписами п. 22.5 Правил дорожнього руху України визначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тони.

Тобто, оскільки перевезення вантажу здійснювалось двовісним тягачем з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), тому дозволена фактична маса для такого транспортного засобу становить 42 тони. За умови врахування правильної вагової норми для цього транспортного засобу відсоток його перевантаження становить 100,8 % (43,345 тон / 42 тони х 100 = 100,8 %), що не перевищує передбачену законом відсоткову похибку 5 %, за наявності якої нараховується штраф.

Так, під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, дослідженню та оцінці зі сторони відповідача підлягали усі докази, які могли б свідчити про причетність позивача до вчинення ним адміністративного проступку та наявність вини у його діях. Але суб`єкт владних повноважень зазначені вимоги не врахував, всі обставини справи не з`ясував, винесена ним постанова ґрунтується виключно на зазначених в ній даних. Відповідачем зазначені вище обставини до уваги не взяті, при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень 00 копійок відповідачем не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також не були з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом із цим, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на правомірність винесеної постанови та наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами відповідачем суду надано не було. При цьому достовірність зроблених відповідачем вимірювань стосовно вантажу, який перевозився вказаним автотранспортним засобом, є сумнівною, оскільки не можливо встановити на підставі чого відповідач, не визначивши тип, модель, марку напівпричепу, для розрахунку відсотку перевищення маси застосував передбачені п. 22.5 Правил дорожнього руху України параметри для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом. Крім того, зазначені у постанові відомості щодо висоти, ширини, довжини та навантаження на вісь не перевищують нормативів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України для контейнеровозів.

Отже, з урахуванням викладеного вище, вбачається, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанову Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорту, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00011710 від 17 липня 2023 року не можна визнати законною та обґрунтованою і встановлені в судовому засіданні докази у своїй сукупності повністю це підтверджують. Доказів, які спростовують це, відповідачем суду не надано, а повідомлені позивачем обставини не викликають жодного сумніву, тому суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорту, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00011710 від 17 липня 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень 00 копійок, з подальшим закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом приписів частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року в адміністративній справі №175/3714/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року в адміністративній справі №175/3714/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак