Справа № 400/8142/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 р. № 400/8142/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі- Відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання;

- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання.

В обґрунтування позову зазначив, що у зв`язку з наявністю підстав для звільнення з військової служби, позивач подав рапорт про звільнення, керуючись підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме в звязку для необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи. Відповідач відмовив в задоволенні рапорту, оскільки наданими позивачем разом з рапортом документами не підтверджено того факту що його дружина потребує догляду. Позивач посилається на те, що законодавством України взагалі не визначено орган, який уповноважений надавати довідки або висновки щодо необхідність особи, яка має ІІІ групу інвалідності, в догляді. Отже, на думку позивача, вимога відповідача надати такий документ, фактично не може бути виконана, що виключає можливість реалізації зазначеної норми підпункту «г» пункту 2 частини четвертої Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». З огляду на це позивач вважає, що законодавець,доповнюючи підстави звільнення військовослужбовців положенням про можливість звільнення у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю, встановленою внаслідок онкологічного захворювання, пов`язував необхідність здійснення догляду самим характером такого захворювання. За таких обставин, позивач вважає протиправною відмову відповідача у задоволенні його рапорта про звільнення. Просить позов задовольнити

Ухвалою суду від 29.08.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 04.10.2024, відповідач частково підтвердив викладені у позові обставини, а саме щодо подання позивачем рапорту на звільнення з військової служби за сімейними обставинами з причини наявності у дружини військовослужбовця інвалідності ІІІ групи. Відповідач, з посиланням на норми ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважає правомірною свою відмову у звільненні позивача з військової служби, оскільки позивачем до рапорту на звільнення з військової служби за сімейними обставинами не додано документів, які встановлюють необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи. При цьому відповідач в спростовання твердження позивача про неможливість отримання особою з інвалідністю ІІІ групи довідки про необхідність догляду посилається, зокрема, на Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я, Порядок організації експертизи тимчасової непрацездатності. Відповідач вважає, що в цій справі підлягаю застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 за подібних обставин справи. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач скористався своїм правом на відповідь на відзив, в якій не погоджується з відповідачем щодо застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, оскільки вважає, що предметом дослідження в зазначеній справі є підтвердження потреби особи в постійному догляду. Натомість, в цій справі мова йде про докази потреби особи в «звичайного» догляду.

13.09.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач додатково зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 року №1066 передбачено, що органами, які видають медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду є: медико-соціальної комісії та лікувально-консультаційна комісії у тому числі, особам з інвалідністю ІІІ групи за умови необхідності такого догляду. На думку відповідача, це спростовує обґрунтування позову.

Дослідивши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 27.03.2003, що підтверджується відомостями його військового квитка.

Позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 з 15.03.1991, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим 22.11.2023 Кривоозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серії НОМЕР_2 .

29.10.2019 року дружині позивача, після медичного огляду медико-соціальною експертною комісією, встановлено третю групу інвалідності безстроково (загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №563418 та посвідченням особи, яка отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю серії ДДА №002822.

В матеріалах справи є копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03.07.2019 з Миколаївського обласного онкологічного диспансеру, яка свідчить про те, що інвалідність дружині позивача встановлена внаслідок онкологічного захворювання.

12.06.2024 року позивач направив до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання.

05.07.2024 року листом № 3-19/2/7880 відповідач повідомив позивача, що рапорт позивача розглянутий та встановлено, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, з урахуванням наданих підтверджуючих документів, зазначено про необхідність доопрацювання рапорту та доданих до нього документів. 12.07.2024 року позивач повторно подав рапорт про звільнення з військової служби з тих самих підстав.

15.08.2024 року листом № 3-19/3/9313, відповідач повідомив позивача, що рапорт позивача розглянутий та встановлено, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, з урахуванням наданих підтверджуючих документів.

Не погоджуючись з рішенням відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує такі приписи законодавства України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-IX від 11.04.2024, що набув чинності 18.05.2024, статтю 26 Закону №2232-XII викладено в новій редакції, за якою пункт 2 частини четвертої цієї статті передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, на підставах:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

В свою чергу, пунктом 3 частини дванадцятої цієї статті визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, на таких підставах:

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

З аналізу цієї норми вбачається, що умовами для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є:

1) наявність у дружини (чоловіка) військовослужбовця інвалідності III групи;

2) наявність у дружини (чоловіка) військовослужбовця певного захворювання, передбаченого нормою, або встановлення інвалідності внаслідок такого захворювання, зокрема онкологічного

3) необхідність догляду за дружиною (чоловіком)

При цьому, для вирішення питання про звільнення військовослужбовця з військової служби необхідним є дотримання сукупності зазначених умов.

Позивач надав до свого рапорту документи, які свідчать, що його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи, яка встановлена внаслідок онкологічного захворювання. Спору щодо цих обставин у сторін немає.

Натомість, між сторонами є спірним, чи є необхідним підтвердження того, що дружина позивача потребує догляду.

Суд не погоджується з позицією позивача, що відносно осіб з інвалідністю ІІІ групи законодавець пов`язав необхідність здійснення догляду самим характером такого захворювання, встановленою внаслідок онкологічного захворювання,

Суд звертає увагу, що редакція норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено звільнення з лав Збройних Сил України в зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, зазнала певних змін відповідно до Закону України №3633-IX від 11.04.2024.

Так, застосовуючи попередню редакцію, Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 в справі №140/12873/23 констатував, що наявність у позивача дружини, яка є особою з інвалідністю III групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення III групи інвалідності.

В той же час, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка набула чинності з 18.05.2024, законодавець додав ще дві умови, необхідні для звільнення військовослужбовця за наявності у його дружини інвалідності III групи: інвалідність має бути пов`язана з певними захворюваннями і має бути встановлена необхідність здійснювати догляд.

Отже, в оновленій нормі конкретизовано умови звільнення за зазначеною вище підставою; аналіз норми не дає підстави для висновку, що наявність у особи інвалідності ІІІ групи виключає необхідність надання доказів про потребу такої особи в догляді.

Також суд вважає помилковим посилання позивача про відсутність органу, до повноважень якого входило б підтвердження потреби особи з ІІІ групою інвалідності в догляді.

Так, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві", висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі".

Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о "Медична карта амбулаторного хворого №__", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд доходить висновку, що потреба в сторонньому нагляді, догляді або допомозі може встановлюватись як медико-соціальної експертною комісією, так і ЛКК. Верховний Суд у постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23, від 13 червня 2024 року № 520/21316/23 виклав позицію щодо того, який саме орган і в якому випадку надає такий висновок.

Отже, не заперечуючи факту недосконалості та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення догляду та який орган має право видавати цей документ, суд зазначає, що твердження позивача про відсутність органу, який би надав висновок про потребу особи з інвалідністю ІІІ групи в догляді, є помилковим.

Оскільки позивачем до рапорту не надано доказу про потребу його дружини як особи з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, в догляді, відповідач, розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби, прийняв правомірне рішення.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

В зв`язку з відмовою у позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко