Справа № 420/10423/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10423/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бжассо Н.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник Дяченко Олексій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно в сумі 74 028, 43 грн..

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що Позивач проходив військову службу у Відповідача, проте на день його виключення зі списків особового складу військової частини, з ним не було проведено повного розрахунку, так як не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року, яка нараховувалась та виплачувалась у цей період не в повному обсязі. Зазначене стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року по справі № 420/4462/22 зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року та на виконання вказаного судового рішення Відповідачем виплачено Позивачу кошти в сумі 3 736, 97 грн..

Не погодившись із нарахованою та виплаченою сумою індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою для отримання відповідного розрахунку та листом за № 154/181/1-325 від 12.03.2024 року Позивача повідомлено, що 09.06.2023 року на виконання судового рішення по справі № 420/4462/22 Відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року у загальній сумі 3 793, 88 грн., заборгованості не рахується.

В свою чергу, представник Позивача вважає неправильним розрахунок обчислення суми індексації за спірній період, оскільки у період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року Відповідачем було застосовано коефіцієнт індексації базового місяця за «березень 2014 року», а за період з 01.01.2016 року по 10.01.2018 року коефіцієнт індексації базового місяця за «січень 2016 року». Проте, Позивачу належить нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», відповідно до пунктів 5, 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» та сума за даний період становить 78 784, 13 грн., відтак сума недоплати індексації грошового забезпечення за спірний період складає: 74 028, 43 грн. (78 784, 13 грн. 4 755, 70 грн.). Не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у належному розмірі є протиправною бездіяльністю Відповідача, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) січень 2008 року.

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) січень 2008 року.

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу конкретну суму індексації у розмірі 74 028, 43 грн. з огляду на передчасність заявлення такої вимоги та вважає його помилковим. Апелянт зазначає, що розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду по аналогічним правовідносинам, викладених у постанові від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21.

В той же час, у позовній заяві Позивач просив суд зобов`язати Відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах. Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Натомість суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. Відтак оскаржуване судове рішення протирічить вимогам частини 4 статті 242 КАС України і не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу.

Також, із рішенням суду першої інстанції не погодилась ВЧ НОМЕР_1 , проте в частині задоволення позовних вимог, тому також звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, оскільки у Міністерства оборони України в межах наявного фінансового ресурсу не було можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у спірний період. Також апелянт посилається на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпеченим, в розумінні ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Таким чином, Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в його діях не було порушення норм матеріального права.

Крім цього, скаржник зазначає про відсутність правових підстав для врахування Позивачу «січня 2008 року» в якості базового місяця для обчислення індексу споживчих цін чи як «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» у період з 01.12.2015 року до 31.07.2017 року включно. При цьому також зазначає, що визначення базового місяця індексації грошового забезпечення за відповідний період встановлений судом є виключно компетенцією військової частини, а підміна судом повноважень Відповідача є втручанням в його дискреційні повноваження.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, представника Позивача задовольнити, а рішення суду підлягає скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач з 11.08.2000 року по 10.01.2018 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) та був зарахований на грошове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 (Відповідач).

Проте, у період проходження військової служби Позивачу не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення, зокрема у період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року.

У зв`язку з цим Позивач звернувся із заявою до Відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення та надати відомості про виплачене грошове забезпечення, однак Відповідачем відповіді надано не було, що стало підставою для звернення Позивача до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року по справі № 420/4462/22, яке набрало законної сили 08.05.2023 року, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року.

При цьому, зазначеним рішенням відмовлено Позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача індексації грошового забезпечення в конкретній сумі 78 784, 13 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з огляду на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у тому числі суми індексації грошового забезпечення є компетенцією Відповідача як органу, в якому Позивач отримував грошове забезпечення та стягненню підлягають вже нараховані суми, але не виплачені.

09.06.2023 року на виконання судового рішення по справі № 420/4462/22 Відповідачем виплачено Позивачу кошти у сумі 3 736, 97 грн., однак Позивач не погодившись із нарахованою та виплаченою сумою індексації грошового забезпечення за спірний період, тому представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою для отримання відповідного розрахунку.

Листом № 154/181/1-325 від 12.03.2024 року Відповідач повідомив Позивача про те, що на виконання судового рішення по справі № 420/4462/22 Відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року у загальній сумі 3 793, 88 грн. та судове рішення виконано у повному обсязі.

Не погодившись із розміром нарахованої індексації грошового забезпечення за спірний період через його невірне обчислення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, оскільки не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у належному розмірі є протиправною бездіяльністю Відповідача, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Враховуючи незмінність посадового окладу за посадою, яку займав Позивач у спірний період, тому обчислення індексації грошового забезпечення має проводитись виходячи з базового місяця «січень 2008 року».

В частині визначення конкретного розміру індексації, яка підлягає виплаті на користь Позивача за спірний період, суд першої інстанції вирішив відмовити, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень Відповідача, як роботодавця, та суд не вправі підміняти інші органи та самостійно нараховувати і визначати певний розмір індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у Позивача права на отримання індексації грошового забезпечення у спірній період й це право порушене Відповідачем, проте колегія суддів не може погодитись із застосованим судом першої інстанції способом захисту відновлення порушеного права Позивача, у зв`язку з чим невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Як встановлено пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Посилання Відповідача в апеляцій скарзі на п. 6 Порядку № 1078 та ст. 5 Закону № 1282-XII, якими визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, як на підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати Позивачу індексації грошового забезпечення судова колегія вважає помилковим, оскільки невиплата індексації є обмеженням права Позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

Тому бездіяльність Відповідача, яка полягала у невиплаті Позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку із відсутністю фінансування на цю мету, вірно визнані судом першої інстанції протиправною.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103%. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Аналогічно у ст. 4 Закону № 1282 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 року 101%).

Згідно офіційного сайту Міністерства фінансів України, у спірний період величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у листопаді 2015 року та у квітні 2016 року.

З 01.12.2015 року положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

За змістом пояснюючої записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку з цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення. На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини 3 і 4 статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01.12.2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013).

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався постановою № 1294, яка була чинною з 01.01.2008 року та діяла до 01.03.2018 року, тобто до набрання чинності постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

За таких обставин, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) є січень 2008 року.

З наведеного слідує логічний висновок, що у спірному періоді (з 01.12.2015 року до 10.01.2018 року) повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) не були дискреційними, оскільки нормами означеного Порядку установлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідної установи галузі бюджетної сфери проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді був січень 2008 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах по справі № 380/1730/22 від 22.03.2023 року, № 420/15397/21 від 27.04.2023 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у Позивача права на виплату індексації із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців були незмінними.

Отже, доводи Відповідача про відсутність підстав для застосування для обрахунку індексації «січня 2008 року» як базового місяця є помилковим та не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин та усталеній практиці Верховного Суду у такій категорії справ.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що задоволення позовних вимог про нарахування індексації у конкретній сумі із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» є передчасним, апеляційний суд наголошує, що Відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Разом з тим, наявність у Відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання Відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Колегія суддів наголошує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування індексації, які встановлені Порядком № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.

Обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 260/6386/21 від 11.05.2023 року.

Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушених прав Позивача, задоволення позову щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно, на думку колегії суддів, має відбуватися з одночасним визначенням «січня 2008 року» як базового місяця для проведення індексації, що вірно зроблено судом першої інстанції.

В свою чергу, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі № 320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі № 400/3826/21 від 23.03.2023 року, в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Дослідивши наданий представником Позивача розрахунок індексації за період 01.12.2015 року по 10.01.2018 року, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів дійшла висновку, що за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно Позивач має право на виплату індексації, із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», в сумі 78 784, 13 грн..

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Відповідачем нараховано та виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно на загальну суму 4 755, 70 грн., з яких кошти в сумі 3 736, 97 грн. на виконання судового рішення від 31.10.2022 року по справі № 420/4462/22, зазначене не заперечується між сторонами.

Таким чином, недоплачена сума індексації Позивача за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року становить 74 028, 43 грн., яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Проте, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається представник Позивача в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання індексації-різниці й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.

Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу, а також не перевірив розраховану Позивачем суму індексації.

Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача з прийняттям в цій частині нової рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, доводи апеляційної скарги Відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог без змін.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Відповідача нарахувати і виплатити на користь Позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) «січень 2008 року», з прийняттям нового рішення про задоволення позову шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно в сумі 74 028, 43 грн..

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника Позивача задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення в цій частині про їх задоволення. В іншій частині рішення залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно із застосуванням місяця підвищення доходу (базового місяця) січень 2008 року.

Прийняти нове рішення в цій частині, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 10.01.2018 року включно в сумі 74 028 (сімдесят чотири тисячі двадцять вісім) гривень 43 копійки.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко