Справа № 400/6378/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6378/24

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника позивача адвоката Ільїна О.В.

представника відповідача Ждановича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі № 400/6378/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 від 03.07.2024 року № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією", яким за результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією, направлено для проходження військової служби за призовом за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08.07.2024 позивач до суду першої інстанції подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову служу по мобілізації та переміщення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, зокрема, НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначав, що 03.07.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесено наказ № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією", згідно якого ОСОБА_1 направлено для розподілу та відправки до визначених військових частин згідно мобілізаційного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.03.2024 № М36 до обласного збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 ; за результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією направлено для проходження військової служби за призовом за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , 1993 р.н. Натомість, позивач вказує, що його дружина ОСОБА_4 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 376652 з психічним розладом. Відтак, на підставі ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивач вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Отже, особа, яка має право на відстрочку, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.07.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнив частково.

Зупинив дію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 03.07.2024 № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією" до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 400/6378/24.

У забезпеченні позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову службу по мобілізації та переміщення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, зокрема, НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального на підставі чого просив його скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що в заяві про забезпечення позову позивачем жодним чином не обґрунтовано наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

- суд першої інстанції не врахував, що процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову, шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці;

- суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17;

- забезпечення позову у спосіб, який обрав позивач, призводить до фактичного задоволення частини заявлених позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на цій стадії процесу суд не вправі надавати оцінку правомірності дій відповідача, однак, в даному випадку суд першої інстанції стверджував, що без вжиття заходів забезпечення позову мобілізаційні заходи відносно ОСОБА_1 будуть завершені, а тому будь-яке рішення у цій справі не поновить порушені права, про які ним наголошено.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з пп.1, 2 ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1, ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значних зусиль для відновлення прав позивача.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просить: вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову службу по мобілізації та переміщення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, зокрема, НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі .

Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Потрібно зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності дій відповідача щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , оскільки таке встановлення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності рішень та дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 26.04.2019 у справі №826/16334/18.

Предметом позову у цій справі є оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 та визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 від 03.07.2024 № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією", яким за результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією, направлено для проходження військової служби за призовом за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до викладеного Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17 висновку, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Заявником не подано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних в заяві заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, з огляду на таке.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем (заявником) і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача, стосовно якої позивач (заявник) просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Колегія суддів, надаючи оцінку адекватності заходу забезпечення позову який обрав позивач та який було задоволено судом першої інстанції, наголошує, що адекватність має бути пов`язана з предметом спору.

Між тим, як випливає із обставин справи, позивач фактично оскаржує незаконність призову на військову службу.

В якості способу захисту порушеного права у позовній заяві вказано про похідну вимогу: «визнати протиправними дії відповідача щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ».

При цьому, в заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову служу по мобілізації та переміщення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, зокрема, НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

При цьому припинення юридичної сили індивідуального акта, у тому числі і наказів, відбувається автоматично у разі задоволення позову після набрання законної сили рішенням суду.

Спосіб забезпечення позову, про який просить позивач, не є нерозривно пов`язаним з підставами та предметом адміністративного позову, оскільки ніяк не вплине на можливість припинення юридичної сили індивідуальними актами у разі набрання законної сили рішенням суду, якщо позов буде задоволено.

З огляду на предмет спору, у даному випадку позивач відстоює своє право на відстрочку, але має лише таке право, а не саму відстрочку.

В аспекті оцінки аргументів позивача в апеляційному провадженні колегія суддів зазначає, що у цьому контексті, коли позивач відстоює своє право на відстрочку, важливо розуміти різницю між правом на відстрочку і самою відстрочкою. Право на відстрочку означає можливість одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Колегія суддів зазначає, що позивач може використовувати це право для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або для захисту своїх інтересів у відносинах з іншою стороною.

Відстрочка відстрочення виклику до військової служби в разі загрози національній безпеці або військових дій. Таке право надається певним категоріям громадян за рішенням відповідних державних органів.

Тобто, сама відстрочка це конкретний акт чи дія або виконання обов`язку на певний строк, яка виконується за відповідних умов. (див. умови Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560)

Нормативно-правовим актом, що регулює питання мобілізації, підстав для відстрочки від призову під час мобілізації є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, позивач може мати право на відстрочку, що дає йому можливість використовувати цей інструмент в своїх інтересах, але сам факт відстрочки стане реальністю тільки при наявності виконання процедури надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Перелік підстав, які дають право на відстрочку від мобілізації, наведено у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у точу числі, на момент розгляду даної заяви.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про недостатність обґрунтованих підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та за даних обставин, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів.

Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що визначений позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє та безпосередньо вирішує спір по суті, що не відповідає інституту забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сама ж лише незгода позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 по справі № 300/2540/19.

Проте, суд першої інстанції зазначеного не врахував та частково задовольнив заяву про забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, який є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, тому у задоволенні заяви потрібно відмовити повністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі № 400/6378/24 в частині зупинення дії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 03.07.2024 № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією" до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 400/6378/24 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 03.07.2024 № 199 "Про призов на військову службу за мобілізацією" до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 400/6378/24 - відмовити.

В решті ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі № 400/6378/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 07 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк