Справа № 400/8110/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 р. № 400/8110/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

треті особиІнгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056,

проскасування вимоги від 17.02.2021 року № Ф-68342-17 У,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, третя особа - Інгульський відділ ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 лютого 2021 року за № Ф - 68342 - 17 У про зобов`язання про сплату ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боргу в сумі 37788 грн. 74 коп, без подальшого нарахування боргу і видалити з ІКПП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості (недоїмки) в сумі 37788 грн. 74 коп.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 26.07.2024 за результатом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Інгульському відділі ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) позивачу стало відомо про наявність боргу зі сплати єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 №Ф-6842-17У. З даною вимогою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що 01.08.2024 позивач подав державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності. Також, позивач наполягає, що він з 2007 року (року реєстрації фізичної особою-підприємцем) по час звернення до суду не подавав жодної декларації про доходи від підприємницької діяльності і в цей період працював на різних підприємствах по трудовому договору, останнє і основне місце роботи - підприємство КП ММР «Миколаївелектротранс». Також, позивач стверджує, що з 19.07.2011 зареєстрований і проживає за адресою, відмінною від зазначеної відповідачем у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Отже, будь-яких поштових відправлень від відповідача не отримував. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті. Також суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, витребував від Головного управління ДПС у Миколаївській області розрахунок боргу відповідно до вимоги №Ф-68342-17У, від Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № 75619171.

13.09.2024 представником ГУ ДПС у Миколаївській області подано відзив на позовну заяву, в якому він висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що в період з 18.07.2007 по 01.08.2024 ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Миколаївській області ДПІ у м. Миколаєві (Інгульський район) року. Контролюючим органом нараховано позивачу як платнику податків єдиний внесок за 2017-2020 року в сумі 37788,74 грн. Відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів перебування в трудових відносинах за 2017 рік, як і доказів сплати роботодавцем ЄСВ за позивача в цей період. Окрім цього, відсутні відомості про трудову діяльність за січень-березень 2018 року (І квартал), квітень-червень 2018 року (ІІ квартал), липень 2018 року. Також, відповідач звертає увагу суду, що вимога була направлена за адресою реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця. Отже, на думку відповідача, вимога про сплату боргу від 17.02.2021 №Ф-68342-17 прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а відтак, підстави для її скасування і задоволення позову відсутні.

Також, відповідачем на виконання ухвали суду від 29.08.2024 надано розрахунок боргу вимога про сплату боргу від 17.02.2021 №Ф-68342-17.

Вимоги ухвали від 29.08.2024 виконані і третьою особою, 06.09.2024 до суду надійшли матеріали виконавчого провадження № 75619171.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Інші заяви по суті спору на адресу суду від учасників справи не надходили.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді № 863440 від 23.10.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 17.07.2007 був зареєстрований як фізична особа підприємець, із основним видом діяльності: 52.25.0 роздрібна торгівля алкогольними та іншими напоями (номер запису в реєстрі: 0031934). 01.08.2024 підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця було припинено.

ГУ ДПС у Миколаївській області відповідно до даних інформаційної системи податкового органу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 №Ф-68342-17У на суму 37788, 74 грн.

Відповідно до відомостей інтегрованих карток нарахування здійснювалось в такі періоди і суми:

нараховано за 2017 рік - 09.02.2018 р. 8 448,00 грн.

нараховано за І кв. 2018р. - 19.04.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за ІІ кв. 2018р. - 19.07.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за ІІІ кв. 2018р.- 19.10.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за IV кв. 2018р.- 21.01.2019 р. 2 457,18 грн

нараховано за I кв. 2019р.- 19.04.2019 р. 2 754,18 грн

нараховано за II кв. 2019р. - 19.07.2019 р. 2 754,18 грн

нараховано за III кв. 2019р. - 21.10.2019 р. 2 754,18 грн

нараховано за IV кв. 2019р. - 20.01.2020 р. 2 754,18 грн

нараховано за І кв. 2020 21.04.2020 р. 2 078,12 грн

нараховано за ІІ кв. 2020 20.07.2020 1 039,06 грн

нараховано за ІІІ кв. 2020 19.10.2020 3 178,12 грн

нараховано за ІV кв. 2020 19.01.2021 2 200,00 грн.

Вимогу направлено за місцем реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, проте повернуто позивачу 22.06.2021 в зв`язку з неврученням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Листом від 27.09.2021 №11463/5/14-29-13-03-01 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 №Ф-68342-17У направлена для виконання до державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Інгульському відділі ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 24.07.2024 відкрито виконавче провадження з виконання вказаної вимоги № 75619171.

Також в матеріалах справи містяться довідки КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про заробітну плату і доходи позивача за період з серпня 2018 року по травень 2021 року. Довідки містять інформацію про те, що «ЄСВ нараховувалось щомісячно 22% та сплачено в повному обсязі».

Позивач, вважаючи протиправним вказану вимогу, звернуся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Пунктами 2 та 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ визначено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII, зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з абзацами першим, п`ятим-сьомим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VІ, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 № 790), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною четвертоюстатті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, Недоїмкою є сума єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом.

Отже, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI у вказаній редакції врегульовано не було.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 та від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 04.11.2021 у справі №140/3209/19 від 18.02.2022 у справі №420/4911/20.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності спірної вимоги з огляду на те, що під час перебування у трудових відносинах єдиний внесок сплачувався його роботодавцем, суд, враховуючи зазначені вище норми права і судову практику, зазначає наступне.

З матеріалів справи, зокрема, довідок КП Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» вбачається, що в період з серпня 2018 року по травень 2021 року позивач отримував заробітну плату як найманий працівник, і з цієї заробітної плати роботодавцем сплачувався єдиний внесок.

Це узгоджується з приписами абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017), за якими єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів того, що в зазначений період позивач здійснював господарську діяльність і отримував доходи від неї, суд доходить висновку, що вимога про сплату позивачем єдиного внеску період за IV кв. 2018 - ІV кв. 2020 року в сумі 21969,20 грн не ґрунтується на законі.

Проте, як слушно зауважено відповідачем у відзиві, позивач не надав доказів перебування у статусі найманого працівника, а відтак і доказів сплати сум єдиного внеску з його заробітної плати роботодавцем в розмірі, не менше мінімального, за період 2017 року, січня-липня 2018 року.

При цьому, за розрахунком відповідача, який позивачем не спростовано, в зазначений період сума нарахованого єдиного внеску склала 15819,54 грн.

Враховуючи наведене, на думку суду, позивачу правомірно було нараховано єдиний соціальний внесок за період з І кварталу 2017 року по IV квартал 2017 року у розмірі 8448,00 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00 грн), за І-IІІ квартал 2018 року 7371,54 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн), а відтак відповідачем правомірно в подальшому сформовано та направлено вимогу про сплату боргу від 17.02.2021 №Ф-68342-17 У на цю суму.

Підсумовуючи викладене, а також те, що у даному випадку суд не позбавлений можливості виокремити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена протиправно, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної вимоги від 17.02.2021 №Ф-68342-17 У в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 21969,20 грн.

Надаючи оцінку вимозі позивача щодо зобов`язання відповідача в подальшому не нараховувати єдиний внесок, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, позивачем надано доказ перебування у трудових відносинах і сплати роботодавцем єдиного внеску у період з серпня 2018 року по травень 2021 року. Суд зауважує, що оскільки підприємницька діяльність позивачем не була припинена у встановленому законом порядку до 01.08.2024, і, крім того, доказів перебування у статусі найманого працівника за межами періоду з серпня 2018 року по травень 2021 року позивачем не надано, то, з огляду на норми пункту 3 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI, суд не має підстав для висновку в цій справі про наявність у позивача права не сплачувати єдиний внесок за межами зазначеного періоду.

Визначаючись з належним захистом порушеного права, суд враховує, що системний аналіз ст. 9, 12, 14 Закону № 2464, розділів IV та VI Інструкції № 449 свідчить, що дії відповідача щодо формування вимоги базуються на даних Інтегрованої картки платника податків.

Тому, належним способом захисту прав позивача є, крім визнання протиправності оскаржуваної вимоги від 17.02.2021 №Ф-68342-17 У в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 21969,20 грн, також зобов`язання відповідача видалити з Інтегрованої картки платника податків позивача данні про наявність боргу з єдиного внеску у сумі 21969,20 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу від 17.02.2021 №Ф-68342-17 У в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 21969,20 грн, при цьому в іншій частині вказана вимога є правомірною, а тому позов слід задовольнити частково.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Оскільки суд задовольняє позов частково, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 704,17 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 №Ф-68342-17 У в частині нарахування єдиного соціального внеску ОСОБА_1 в сумі 21969,20 грн (двадцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 20 коп).

3. Зобов`язати Головне управління ДПС в Миколаївській області видалити з Інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 данні про наявність заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 21969,20 грн (двадцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 20 коп).

4. В іншій частині позову - відмовити

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в в розмірі 704,17 грн (сімсот чотири гривні 17 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко