Справа № 320/5991/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року № 320/5991/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області №Ф-145178-52 від 12.08.2019 на загальну суму 23785,08 грн. недоїмки зі сплати ЄСВ;

- заборонити Головному управлінню ДПС у Київській області подальше донарахування недоїмки з ЄСВ платнику податку - ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірною вимогою їй визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску у розмірі 23785,08грн.

Позивачка не погоджується з правомірністю прийняття спірної вимоги, оскільки вона як адвокат у період з червня 2017 року по вересень 2019 року не здійснювала незалежну професійну діяльність.

Так, з червня 2017 року по березень 2018 року позивачка перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна, а з липня 2018 року по вересень 2019 року - перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Хенкс Технології" та не була зобов`язана здійснювати сплату єдиного соціального внеску, оскільки відповідний внесок за нього сплачував її роботодавець.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 (суддя Харченко С.В.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 (суддя Харченко С.В.) здійснено заміну відповідача - Головне управління ДФС у Київській області, на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 01.07.2021, вирішено здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 №411/0/15-24 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

За результатами повторного автоматизованого розподілу 12.03.2024 адміністративна справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 прийнято адміністративну справу та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивачка, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є платником єдиного соціального внеску, а тому, незважаючи на сплату ЄСВ за ОСОБА_1 її роботодавцем, позивачка зобов`язана здійснювати сплату єдиного соціального внеску, який не може бути менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році - не менше 704,00 грн. на місяць, у 2018 році - не менше 819,06 грн. на місяць та у 2019 році - не менше 918,06 грн.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що позивачка не була найманим працівником у період з 31.05.2017 по 30.07.2018 та перебувала на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітної.

За таких обставин, відповідач зауважує, що спірна вимога була винесена правомірно, оскільки визначена нею сума ЄСВ є заборгованістю позивачки за період з І кварталу 2017 року по ІІ квартал 2019 року включно.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 22.01.1999.

Судом встановлено, що на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 26.09.1996 №32 позивачці було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1072/10 від 26.09.1996.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 30.10.2019 на підставі заяви від 30.10.2019.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Київській області було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-145178-52, відповідно до якої станом на 31.07.2019 у позивачки наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 23785,08 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної вимоги, позивачка подала скаргу до Державної податкової служби України.

Державна податкова служба України рішенням від 04.10.2019 №4396/6/99-00-08-06-01 спірну вимогу залишали без змін, а скаргу позивачки - без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірної вимоги, позивачка звернулась з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464 у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п.1);

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п.5).

Частиною першою статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується, серед іншого:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.1);

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно зі статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року дорівнював 3200 гривні.

Згідно зі статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року дорівнював 3723 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік мінімальну заробітну плату з 1 січня 2019 року визначено на рівні 4173 гривні.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2017 році - 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%), 2112,00 грн. на квартал (704,00 грн. х 3);

- у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%), 2457,18 грн. на квартал (819,06 грн. х 3);

- у 2019 році - 918,06 грн. на місяць (4173,00 грн. х 22%), 2754,18 грн. на квартал (918,06 грн. х 3).

За таких обставин, загальна сума ЄСВ за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, яка підлягає сплаті фізичними особами - підприємцями, складає 23785,08 грн.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця або провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності Законом №2464 не врегульовано.

Верховний Суд у постановах від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88062063) та від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85964928) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правовий висновок, викладений у вищевказаних постановах, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Як вбачається з трудової книжки позивач у період з 01.01.2017 по 31.05.2017 працювала на посаді начальника Управління правового забезпечення договірної та загальноправової роботи в Публічному акціонерному товаристві "Укртранснафта" та з 30.07.2018 по теперішній час працює начальником юридичної служби в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Хенкс Технології".

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-7) позивачу за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 включно був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах:

- з січня по квітень 2017 року - 40000,00 грн. щомісячно;

- травень 2017 року - 42100,00 грн.;

- з 01.06.2017 по 29.07.2018 - 0,00 грн.;

- липень 2018 року - 1693,96 грн.;

- з серпня по грудень 2018 року - 18633,54 грн. щомісячно;

- з січня по березень 2019 року - 18716,14 грн. щомісячно;

- квітень 2019 року - 14279,59 грн.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПАТ "Укртранснафта" та ТОВ "Хенкс Технології" було здійснено сплату страхових внесків з суми виплаченого доходу за відповіді періоди роботи.

Відповідно до довідки ТОВ "Хенкс Технології" від 08.10.2019 вих.№26 товариством було виплачено позивачу заробітну плату за травень 2019 року у розмірі 9462,77 грн. та червень 2019 року - 13603,56 грн. та здійснено сплату єдиного соціального внеску за вказані періоди.

Таким чином, враховуючи встановлену статтею 8 Закону №2464 ставку ЄСВ на рівні 22% бази нарахування, суми ЄСВ, обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету яких покладено на роботодавця позивача, є такими:

- за січень - квітень 2017 року - 8800,00 грн. (40000,00 грн. х 22%) щомісячно;

- за травень 2017 року - 9262,00 грн. (42100,00 грн. х 22%);

- за липень 2018 року - 372,67 грн. (1693,96 грн. х 22%);

- з серпня 2018 року по грудень 2018 року - 4099,37 грн. (18633,54 грн. х 22%) щомісячно;

- з січня по березень 2019 року - 4117,55 грн. (18716,14 грн. х 22%) щомісячно;

- квітень 2019 року - 3141,50 грн. (14279,59 грн. х 22%).

Відповідно до довідки ТОВ "Хенкс Технології" від 08.10.2019 вих.№26 товариством було виплачено позивачці заробітну плату за травень 2019 року у розмірі 9462,77 грн. та червень 2019 року - 13603,56 грн. та здійснено сплату єдиного соціального внеску за травень 2019 року - 2081,81 грн. та за червень 2019 року - 2992,78 грн.

Таким чином, враховуючи встановлену статтею 8 Закону №2464 ставку ЄСВ на рівні 22% бази нарахування, суми ЄСВ, обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету яких покладено на роботодавця позивачки, перевищує суму мінімальних страхових внесків за цей період, що свідчить про дотримання ПАТ "Укртранснафта" та ТОВ "Хенкс Технології" вимог чинного законодавства щодо сплати за позивача ЄСВ за період з січня по травень 2017 року та з серпня 2018 року по червень 2019 року.

Щодо сплати позивачкою ЄСВ за періоди з червня 2017 року по липень 2018 року, то у позовній заяві позивачка зазначила, що у вказаний період вона перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна особа.

Дані обставини підтверджуються відповідачем.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 зверталась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 №Ф-145178-52 на суму17770,49 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 у справі №320/2780/19 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 №Ф-145178-52.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

У вказаному рішення суд зазначив про наявність у позивачки заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску за 2017 рік та 1,2,3 квартали 2018 року у розмірі 15819,54 грн.

Суд зазначив, що протягом червня 2017 року - березня 2018 року, позивач перебувала на обліку в центрі зайнятості Оболонського району міста Києва у статусі зареєстрованого безробітного, що само по собі виключає здійснення нею будь-якої оплачуваної діяльності, у тому числі адвокатської.

Крім того, з 30.07.2018 ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника юридичної служби ТОВ "ХЕКС ТЕХНОЛОГІЇ", що з`ясовується з наказу від 27.07.2018 №2-К та повідомленням про прийняття працівника на роботу ТОВ "ХЕКС ТЕХНОЛОГІЇ".

Суд дійшов висновку про те, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Не є підставою для сплати єдиного соціального внеску і перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби, з огляду на те, що взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб, здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Кваліфікуючою ознакою для сплати єдиного соціального внеску самозайнятою особою є саме отримання такою особою доходу від такої діяльності. У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач повинна сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отримання прибутку.

Позивач, будучи найманим працівником, не отримувала жодного доходу від безпосереднього зайняття адвокатською діяльністю, а єдиний внесок за неї справлявся податковими агентами - роботодавцями, що підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами.

Згідно з частинами першою-другою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 у справі №320/2780/19 набрало законної сили 26.11.2019.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що судом у рішенні від 19.08.2019 у справі №320/2780/19, яке набрало законної сили, встановлено відсутність у позивачки обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за період з січня 2017 року по вересень 2018 року з огляду на відсутність факту здійснення нею адвокатської діяльності.

Враховуючи положення статті 78 КАС України вказані обставини визнається судом преюдиціальними та не потребує повторного доказування.

Таким чином, повторне нарахування контролюючим органом до сплати позивачці ЄСВ за період з січня 2017 року по вересень 2018 року на підставі спірної вимоги є безпідставним.

Щодо періоду з жовтня 2018 року по червень 2019 року, то матеріалами справи підтверджується факт сплати роботодавця позивачки страхових внесків за цей період у розмірі, що перевищує суму мінімальних страхових внесків за цей період.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ за період з січня 2017 року по червень 2019 року, у зв`язку, а тому суд вважає, що відповідач безпідставно прийняв спірну вимогу.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-145178-52.

Щодо позовної вимоги про заборону Головному управлінню ДПС у Київській області здійснювати подальше донарахування недоїмки з ЄСВ платнику податку - ОСОБА_1 , то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі є саме визнання протиправною та скасування спірної вимоги, а вимоги заборонного характеру фактично направлені на захист права у майбутньому від можливих порушень, тобто носять превентивний характер.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом зазначає, що під час звернення до суду позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 09.10.2019 №РМ-1110.

Враховуючи, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 №Ф-145178-52.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03680, м.Київ, вул.Народного Ополчення, буд.5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.