Справа № 308/7880/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/7880/24 пров. № А/857/22847/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Малюком В.М. у порядку ч.4 ст.229 КАС України в м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 23 серпня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1962513 від 21.04.2024.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДПП подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 21.04.2024 під час несення служби в м. Ужгород за адресою : перехрестя вул. Капушанської та пл. Петефі старшим лейтенантом патрульної поліції ОСОБА_2 було виявлено порушення транспортним засобом BMW 523 І з державним номерним знаком НОМЕР_1 вимог дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено», а при спілкуванні з водієм, останній відмовився пред`являти на вимогу інспектора посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 8.4.в та 2.4.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Апелянт зазначає, що відповідачем було надано всі необхідні докази для доведення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 21.04.2024 інспектором 1-го взводу 2 роти УПП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Корнута І.М. винесено постанову серії ГПА № 1962513 відносно ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

За змістом оспорюваної постанови, 21.04.2024 під час несення служби в місті Ужгород за адресою: перехрестя вул. Капушанської та пл. Петефі старшим лейтенантом патрульної поліції ОСОБА_2 було виявлено порушення транспортним засобом BMW 523 І з державним номерним знаком НОМЕР_1 вимог дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» та при спілкуванні з водієм, останній відмовився пред`являти на вимогу інспектора посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів. Своїми діями водій - ОСОБА_1 порушив вимоги 2.4.а ПДР України.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не долучено жодного доказу та не доведено факт порушення позивачем вимог п.2.4 а ПДР України.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За змістом ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України №1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1, 2, 4 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

В силу положень ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.75 КАС України, достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало те, що позивач не виконав вимог дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» та при спілкуванні з поліцейським, відмовився пред`являти на вимогу інспектора посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що відповідач як на обставини вчинення правопорушення покликається на постанову у справі про адміністративне правопорушення та долучені відеозаписи.

Щодо наданих суду апеляційної інстанції відеозаписів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, наданий відповідачем диск з відеозаписом не відкривається та є непридатним для перегляду, з огляду на його пошкодження. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду жодних інших доказів на спростування порушення позивачем ПДР, таких як відео з нагрудної боді камери, на яку відповідач посилається у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для спростування доводів, викладених у позовній заяві та на спростування висновків суду першої інстанції щодо підтвердження правомірності постанови серії ЕНА №1962513 від 21.04.2024, відповідач надав суду апеляційної інстанції відеозапис, з якого достовірно встановлено факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху

Колегія суддів зазначає, що інкриміноване позивачу порушення чітко зафіксоване відеозаписом наданим відповідачем, а саме, те, що позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», що є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Проте, суд першої інстанції в контексті вимог ст.80 КАС України не врахував вищенаведене, та виявивши пошкодження диску з відеозаписом правопорушення України, не витребував у відповідача належні докази по справі про адміністративне правопорушення та дійшов помилкового висновку про протиправність оспорюваної постанови.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу(особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2024 року по справі №308/7880/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Н. В. Ільчишин