Справа № 500/5214/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5214/24

28 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у якому просить ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо утримання з ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо утримання з ОСОБА_1 суми грошової допомоги на оздоровлення в рахунок вже виплаченої одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 утримані, в рахунок одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту в розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2023 року, суми грошової допомоги на оздоровлення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у заявах по суті справи (позовній заяві та відповіді на відзив) вказує, що 14.11.2023 ним вперше було укладено контракт з Міністерством оборони України про проходження служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (далі контракт). У зв`язку із укладанням контракту йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №16 агд виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Однак, в подальшому через три місяці після нарахування та виплати цієї разової допомоги, її розмір було утримано відповідачем з позивача за рахунок коштів, які підлягали виплаті позивачу як допомога на оздоровлення за 2024 рік.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає. Заперечуючи проти позову, вказує на те, що позивач під час дії воєнного стану та оголошення мобілізації, 14.11.2023 року уклав перший контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу на строк до оголошення демобілізації. Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, не передбачено виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб особам, які уклали контракт до оголошення демобілізації, оскільки така виплачується у разі укладання контракту строком на 1 рік і більше.

У зв`язку з цим, вважає виплату одноразової допомоги позивачу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №16 безпідставною, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 30.08.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 18.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Наказом оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 14.11.2023 №723 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено помічником командира батальйону з правової роботи 647 окремого зенітного кулеметного батальйону і присвоєне військове звання офіцерського складу «Молодший лейтенант юстиції» (арк. справи 15).

Цього ж дня з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу (далі контракт) (арк. справи 13-14).

У пункті 3 контракту сторони узгодили що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №16 агд вирішено виплатити молодшому лейтенанту юстиції ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту в розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2023 року (акр. справи 17).

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 вирішено виплатити молодшому лейтенанту юстиції ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення (акр. справи 18).

Як слідує з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2024 №11/2/3603 командиру військової частини НОМЕР_1 виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із укладанням позивачем першого контракту анульована і утримана з розміру допомоги для оздоровлення за 2024 рік, яка нарахована ОСОБА_2 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24. Водночас у вказаному листі запропоновано наказ про виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги після підписання ним першого контракту видати не раніше 14.11.2024 року (арк. справи 19).

Крім того, у відповідь на лист командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 №11/2/3603 щодо надання копій документів, на підставі яких утримано виплачену позивачу допомогу, відповідач у листі від 30.07.2024 №11/2/14471 повідомив, що грошова допомога у зв`язку із укладанням позивачем першого контракту виплачена безпідставно, а тому з цієї причини зазначена виплата анульована і утримана як переплата грошового забезпечення (арк. справи 20 -21).

Також до матеріалів справи додано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 №307 агд відповідно до якого скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №19 агд «Про виплату одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту».

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо утримання з позивача виплаченої йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із укладанням позивачем першого контракту за рахунок коштів, які підлягали виплаті йому в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має оцінити оскаржувані дії через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Так, згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі - Закон 2011-XII).

Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частин першої - третьої статті 9 Закону 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

При цьому, пунктами 1, 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 3 Постанови №704 унормовано, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Підпунктом 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 (Постанова № 704) визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Отже, одноразова грошова допомога за підписання першого контракту є різновидом одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Це одноразова виплата, яку держава надає громадянам, що вперше укладають контракт на проходження військової служби і спрямована на підтримку новобранців та стимулювання громадян до вступу на військову службу.

Згідно з п. 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Тобто, безпосередньо Законом № 2011-XII та постановою КМ України № 704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок № 260).

Отже, Порядок № 260 є нормативно-правовим актом Міністерства оборони України, який є обов`язковим для виконання і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За пунктом 1 розділу І Порядку № 260, цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Цей Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», від 22 грудня 1995 року № 1037 «Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі», від 15 червня 1994 року№ 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Дія цього Порядку (крім розділів II, V-IХ, ХІI-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Порядок № 260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови №704.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку № 260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується:

особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки;

особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше;

особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше;

особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.

При цьому, відповідно до пункту 4 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога не виплачується:

- особам рядового складу, які в період проходження військової служби з а контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;

- особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу; особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;

- у разі продовження військової служби за новим контрактом;

- у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом;

- у разі підписання контракту для проходження військової служби у Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Вказані норми Порядку № 260 є чинними, у порядку, встановленому чинним законодавством, незаконними та неконституційними не визначалися, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, укладеним особою строком не меншим, ніж зазначено в пункті 1 розділу ХХІІ Порядку № 260, та за відсутності підстав для відмови у її виплаті, визначених п. 4 розділу ХХІІ Порядку № 260.

Разом з тим, останні зміни до розділу ХХІІ Порядку № 260, яким врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, були внесені наказом Міністерства оборони № 180 від 01.06.2020, а тому в цьому розділі не враховано умов, що виникли після введення в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався, та оголошення загальної мобілізації.

Згідно з пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-ХІІ під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:

на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;

до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;

на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

У зв`язку із цим, суд зазначає, що прослідковується нерівний (дискримінаційний) підхід у виплаті грошового забезпечення в частині одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту військовослужбовцям, які уклали контракт до 24.02.2022 на визначений строк, і строк яких в силу пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-ХІІ є продовженим, та тим, які уклали контракт після 24.02.2022 на строк до настання певної події, а саме оголошення демобілізації.

При цьому суд погоджується з доводами позивача, що укладений з ним контракт на проходження військової служби є строковим, оскільки це сторони визначили у пункті 3 контракту (арк. справи 14).

Крім того, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту опосередковано визнається відповідачем, про що свідчить його лист від 24.02.2024 №11/2/3603 командиру військової частини НОМЕР_1 у якому, серед іншого, запропоновано наказ про виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги після підписання ним першого контракту видати не раніше 14.11.2024 року (арк. справи 19).

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що про оскаржувані дії позивач був поінформований відповідачем як до, так і після їх вчинення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що дії відповідача, які полягають в утриманні за рахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік виплаченої позивачу разової допомоги після укладання ним першого контракту не узгоджуються з критеріями законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправними.

Варто також зазначити, що Закон №2232-ХІІ, Закон 2011-XII, Постанова №704, Порядок № 260, КЗпП України не містять норм які б визначали підстави для утримання зайво чи безпідставно виплачених військовослужбовцю видів грошового забезпечення за рахунок інших видів грошового забезпечення.

Водночас відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Таким чином, навіть якщо відповідач вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 про виплату позивачу допомоги після укладання ним першого контракту виданий безпідставно, у зв`язку із відсутністю у нього права на її отримання, ІНФОРМАЦІЯ_2 все одно не мав правових підстав для утримання цієї виплати з позивача за рахунок належної йому матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році в силу положень статті 1215 Цивільного кодексу України, в тому числі і за наявності обставин скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату цієї допомоги.

При цьому, матеріали справи не містять доказів недобросовісності позивача чи рахункової помилки.

Суд враховує доводи позивача про перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується його діями, які є предметом цього спору.

Що стосується наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 №307 «Про скасування наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 08.12.2023 №19 агд», то останній не стосується спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що виплата позивачу допомоги після укладання ним першого контракту здійснювалась на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №16 агд.

З огляду на все зазначене вище, суд приходить до переконання про обґрунтованість доводів позивача про порушення його прав у зв`язку із утриманням відповідачем виплаченої йому одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту за рахунок коштів, що підлягали виплаті йому в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача, суд, враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України, вважає доцільним зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2023 року, яка була утримана за рахунок коштів належної позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо утримання з позивача суми грошової допомоги на оздоровлення в рахунок вже виплаченої одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, то така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Спірною у даній справі була виплата позивачу одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, яка у подальшому була утримана за рахунок коштів належної йому матеріальної допомоги на оздоровлення.

Наявність права позивача на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році відповідачем не заперечується. При цьому матеріали справи не містять доказів позбавлення позивача цього виду грошового забезпечення, що вказує на недоведеність позивачем порушення відповідачем його права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та від 27 лютого 2023 року у справі №600/9342/22.

Так само матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, а тому наведені у позовній заяві доводи позивача у цій частині судом відхиляються.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду щодо предмета спору не спростовують.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах, як і позивач не в повній мірі довів обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Судові витрати

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, №3674-VI. Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо утримання з ОСОБА_1 виплаченої йому одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту за рахунок коштів, що підлягали виплаті ОСОБА_1 в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу військовослужбовцям після укладення ними першого контракту в розмірі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2023 року, яка була утримана за рахунок коштів належної йому матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.