Справа № 140/1250/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1250/24 пров. № А/857/11770/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 10 квітня2024 року,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області) від 25 січня 2024 року №49 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі Закон №889-VІІІ);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) здійснити переведення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ з дати звернення (19 січня 2024 року) з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням статистики у Волинській області від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 140/1250/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 25 січня 2024 року №49.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області перевести з 19 січня 2024 року ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії, з врахуванням довідок Головного управління статистики у Волинській області від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що та обставина, що позивачка раніше отримувала пенсію відповідно до Закону №3723-XII не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом №1058-IV, на пенсію за віком в рамках дії Закону №889-VIII, адже за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву позивачки про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу).

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 наявний страховий стаж (понад 53 роки), стаж державної служби (28 років 4 місяці 15 днів станом на 01 травня 2015 року); вона досягла пенсійного віку (має 73 роки).

Таким чином, суд дійшов висновку, що у ГУ ПФУ у Київській області не було фактичних та правових підстав для відмови у переведенні на інший вид пенсії позивачки, у якої наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Окрім того суд вважав, що оскільки на момент звернення із заявою від 19 січня 2024 року позивачка не є державним службовцем, то пенсія їй має обчислюватися з розміру 60 відсотків від заробітку працюючого на відповідній посаді державного службовця. Зважаючи на те, що рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 25 січня 2024 року №49 позивачці безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, то позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Разом із тим, оскільки ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії, то відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача і позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Київській області просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачка фактично просить здійснити перерахунок її пенсії на підставі довідок Головного управління статистики у Волинській області від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24. Оскільки Закон №889-VIII не передбачає проведення перерахунків пенсії у відповідача немає законних підстав для виконання вимог, викладених у звернення позивачки.

З урахуванням викладеного вважає, що рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший відповідає вимогам законодавства, а доводи позивачки про порушення її прав є безпідставними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 серпня 2005 року по 04 грудня 2017 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, а з 05 грудня 2017 року отримує пенсію за віком згідно із Законом №1058-ІV, що підтверджується протоколом №9933 від 19 серпня 2005 року (а.с. 28), рішенням про перерахунок пенсії №49 від 11 грудня 2017 року (а.с. 31).

19 січня 2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області, за місцем свого проживання, із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, в т.ч. довідки Головного управління статистики у Волинській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було скеровано до ГУ ПФУ у Київській області, яким прийнято рішення від 25 січня 2024 року №49 про відмову позивачці у перерахунку пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що враховуючи те, що Закон №889-VIII не передбачає проведення перерахунків пенсії, у тому числі призначених згідно із Законом №3723-ХІІ, постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії втратила чинність у повному обсязі, то законних повноважень для виконання вимог, викладених у зверненні, немає.

Не погоджуючись із такими діями пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2016 року суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі Закон №3723-ХІІ).

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі Закон №889-VІІІ), у Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон №3723-ХІІ втрачає чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VІІІ.

Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Вказаний висновок додатково підтверджується нормами Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі Порядок № 622).

Тобто, незважаючи на те, що відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), за особами, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мали не менше 20 років стажу на посадах державної служби, у подальшому (після 01 травня 2016 року) зберігається право на призначення (отримання) пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18.

У свою чергу частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Змістовний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби, зокрема 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі, за такою особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Подібна правова позиція відображена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі № 645/3044/17.

З наданих суду матеріалів справи слідує, що позивачка має необхідний стаж на посаді державної служби, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому набула право на пенсію державного службовця, яка була їй призначена у 2005 році.

За заявою позивачки від 05 грудня 2017 року її переведено на пенсію по віку згідно із Законом № 1058-ІV.

19 січня 2024 року позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням статистики у Волинській області від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24.

У здійсненні відповідного перерахунку пенсії позивачці відмовлено.

Оцінюючи правомірність наданої відмови, апеляційний суд звертає увагу на те, що право позивачки на переведення та обчислення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» та право вимагати такого обчислення гарантовані законом. Якщо особа має право на перехід на інший вид пенсії, то може ним скористатись за власним бажанням.

Разом із тим, пенсійний орган прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачки у зв`язку з тим, що норми Закону № 889-VIII не передбачають проведення перерахунку пенсії, при цьому не вирішивши вимогу позивачки про переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

З наведених міркувань рішення ГУ ПФУ у Київській області від 25 січня 2024 року №49 визнається апеляційним судом протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині обчислення розміру пенсії державного службовця за віком із врахуванням заробітної плати згідно з наданими довідками про складові заробітної плати від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24, то апеляційний суд зазначає таке.

Так, стаття 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, якою встановлювався порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, скасована в зв`язку з прийняттям Закону України "Про державну службу" № 889-VIII.

Водночас Законом України "Про державну службу" № 889-VIII не передбачено обов`язок пенсійних органів щодо проведення перерахунку призначених пенсій державних службовців у разі збільшення заробітної плати працюючих державних службовців.

Пунктами 5 та 6 Порядку № 622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

З матеріалів справи видно, що на момент звернення позивачки з заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, визначалися постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за № 180/30048.

У спірному ж випадку оскільки позивачка з 2005 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, йдеться не про призначення пенсії вперше або за іншим законом, а про переведення на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу".

Таким чином, на думку апеляційного суду, відсутні підстави для врахування наданих позивачкою разом зі заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця станом на січень 2024 року.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими та погоджується з доводами відповідачів в тій частині, що при розрахунку позивачці пенсії державного службовця повинен застосовуватися той розмір заробітної плати, який застосовувався при первинному призначенні пенсії.

Також необхідно зазначити, що врахування довідок про заробітну плату від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24, виданих Головним управлінням статистики у Волинській області, при обчисленні розміру пенсійних виплат у разі переведення позивачки з одного виду пенсії на інший призведе до фактичного перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати державних службовців, що суперечить вимогам чинного пенсійного законодавства.

Суд звертає увагу на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою особи щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну служб" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17).

Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, тому що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ зі змінами.

Водночас підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIIІ, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (і змінами).

Конституційний Суд України звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022, слід зробити висновок, що правове регулювання перерахунку пенсії держаних службовців у майбутньому зазнає змін.

Проте, до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачка не має права на врахування довідок про складові заробітної плати, виданих Головним управлінням статистики у Волинській області від 18 січня 2024 року №09-37/С-6-24/8-24 та №09-37/С-6-24/9-24, при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду цієї справи суд надав оцінку тим підставам, які на думку відповідачів перешкоджали призначенню позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Разом із тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії вважається незакінченою і відповідач, реалізуючи свої дискреційні повноваження пенсійного органу, повинен повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Виходячи з наведеного апеляційний суд дійшов переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 25 січня 2024 року №49 та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивачки 19 січня 2024 року про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахування висновків суду за наслідками вирішення цієї справи. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Київській області слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 140/1250/24 скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25 січня 2024 року №49.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 січня 2024 року про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк