Справа № 420/19806/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі: секретаря Ростомової А.П., позивача ОСОБА_1 , представників: позивача Клименко О.В., відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМСУ в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач) №376422 від 28.12.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 та рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №8425 від 28.12.2023 року про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 20.03.2019 року, виданої громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що 20.03.2029 року він отримав посвідку на постійне мешкання в Україні з датою закінчення посвідки 20.03.2029 року, підставою для отримання вказаної посвідки був п.6 ч.3 ст.4 Закону України №2491-ІІІ, а саме якщо чоловік (дружина) мігранта, перебуває з ним (нею) у шлюбі понад два роки. Випадково він дізнався про наявність оскаржуваних рішень відповідача щодо нього. Його не запрошували до відповідача для надання пояснень, та не повідомляли про прийнятті рішення.

Ухвалою від 08.07.2024 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 23.09.2024 року розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДМС в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче засідання на 10 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин .

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 18.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.

22.07.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну стало вмотивоване подання від 14.12.2023 № 2/3/3-17101 нт, яке надійшло 19.12.2023 до ДМС та 25.12.2023 передано до ГУ ДМС в Одеській області від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування дозволу на Імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 .ту, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному поданні зазначене, що громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , причетний до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» (офіційно заборонена на території України). Вказана система переказів використовується, в переважній більшості міжнародними терористичними організаціями, для переказу коштів, отриманих злочинним шляхом дня уникнення контролю зі сторони Державної Служби фінансового моніторингу України та правоохоронних органів, а також з метою ухилення від сплати податків.

Враховуючи викладене, вказана діяльність ОСОБА_1 може становити суспільну небезпеку та загрозу національній безпеці України.

Загроза національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.

Банківська діяльність «Хавала» є важливим інструментом фінансувавая тероризму. Терористи продовжують використовувати неком ер дійні організації для збору коштів для терористичних пілей у мусульманських громад. Зібрані гроші використовуються для фінансування функціонування багатьох ЗМІ, придбання обладнання для підтримки військових таборів, придбання зброї, а також організації нападів. Ядром систем «підпільної банківської діяльності» є специфіка фінансових та міжособистісних відносин і дуже адаптується до умов конфліктів/війни та економічні санкції. Такий спосіб ведення бізнесу, орієнтований на етнічні .стосунки та заснований на довірі, є підходящим каналом для переміщення та йадання фінансів для терористичних цілей.

Враховуючи викладене, а також відповідно до п. З ч. 1 от. 12 Закону України «Про імміграцію», Департамент контррозвідки СБУ звернулось з поданням про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сірійської 'Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вжиття інших заходів правового реагувашія у зв`язку з тим, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Тобто, подання про скасування дозволу на імміграцію в Укра`іну та посвідки на постійне проживання позивача в Україні, підготовлене службою в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Службу безпеки України». Крім того, позивачем не оскаржувалось ані в адміністративному, ані в судовому порядку правомірність прийняття Департаментом контррозвідки Служби безпеки України такого подання та не перевірялась достовірність встановлених у ньому обставин.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. Відповідно до підпункту і, пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок оформлення), посвідка на постійне проживання скасовується у разі скасування дозволу на імміграцію відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», а також вилучається, визнається недійсною та знищується.

Враховуючи вищевикладене, рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 28.12.2023 № 376422 позивачу на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 20.03.2019 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 54 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018.№ 321.

Беручи до уваги вищенаведене, з метою унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на постійне проживання а також враховуючи що діяльність позивача є однією з потенційних загроз національним інтересам і державній безпеці, відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», Постанови КМУ № 1983, Постанови КМУ № 321, ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 28.12.2023 № 376422 про скасування громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну та рішення від 28.12.2023 № 8425 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Дослідивши адміністративний позов, документа надані на виконання ухвали суду, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , громадянин Сирії, 20.03.2019 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 з датою закінчення дії посвідки 19.03.2029 року, не працює.

Підставою для отримання вказаної посвідки був п.1 ч.3 ст.4 Закону України №2491-ІІІ, а саме, якщо дружина мігранта яка є громадянином України, перебуває з ним (нею) у шлюбі понад два роки.

На цей час шлюб позивача розірваний за рішенням Приморського районного суду м.Одеси (справа №522/3777/23) від 25.04.2023р.. Дітей від спільного шлюбу позивач немає.

25.12.2023 до Головного управління ДМСУ в Одеській області надійшов лист від Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України вих.№8.1/4619-23 до якого додано подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 14.12.2023 року №2/3/3-17101нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Сірійської Арабської республіки ОСОБА_6 1990 р.н. для розгляду та прийняття відповідного рішення. (а.с.а.с.75-77).

28.12.2023 року начальником ГУ ДМС в Одеській області затверджений висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирії ОСОБА_1 (а.с.88-92), яким запропоновано скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 15.03.2019р. про надання дозволу на імміграцію , та скасувати видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Зазначеним висновком встановлено, що відповідно до інформації зазначеної у поданні, Департаментом отримано формацію стосовно ОСОБА_1 , який причетний до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» (офіційно заборонена на території України). Вказана система переказів використовується, в переважній більшості міжнародними терористичними організаціями, для переказу коштів, отриманих злочинним шляхом для уникнення контролю зі сторони Державної Служби фінансового моніторингу України та правоохоронних органів, а також з метою ухилення від сплати податків. Враховуючи викладене, вказана діяльність ОСОБА_1 може становити суспільну небезпеку та загрозу національній безпеці України. Загроза національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України. Банківська діяльність «Хавала» є важливим інструментом фінансування тероризму. Терористи продовжують використовувати некомерційні організації для збору коштів для терористичних цілей у мусульманських громад. Зібрані гроші використовують для фінансування багатьох 3МІ, придбання обладнання для підтримки військових таборів, придбання зброї, а також організації нападів. Ядром систем «підпільної банківської діяльності» є специфіка фінансових та міжособистісних відносин і дуже адаптується до умов конфліктів /війни та економічні санкції. Такий спосіб ведення бізнесу, орієнтований на етнічні стосунки та заснований на довірі, є підходящим каналом для переміщення та надання фінансів для терористичних цілей. Таким чином, інформація, викладена у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію». Аналізом п.3 ч.1 ст.12 ЗУ «Про імміграцію», яким визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано: якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, установлено, що пояснення іммігранта з таких питань не можуть мати значення для прийняття остаточного рішення про скасування дозволу на імміграцію. У ході розгляду зазначеного подання установлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень.

На підстав вказаного висновку начальником ГУ ДМС України в Одеській області 28.12.2023 року прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 №376422 від 15.03.2019р. та рішення №8425 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (а.с.а.с.93,94).

Оскаржувані рішення позивачу відповідачем не направлялись, в зв`язку з тим, що за інформацією начальника відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМСУ в Одеській області позивач 11.11.2020 року знятий з обліку без визначення місця вибуття.

При цьому, позивач стверджує, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №361187 від 25.11.2019 вручено йому тільки 12.04.2022 року.

Позивач у позові не спростовує, та представник позивача в судовому засіданні у своїх поясненнях також, що вказані дії щодо коштів здійснювались позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі Закон України «Про імміграцію») та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положенням частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону України «Про імміграцію», особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно статті 1 Закону України «Про імміграцію» довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в`їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну

Частинами 2-4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно пункт 23 Положення № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Положення № 1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, з системного аналізу вище окреслених законодавчих приписів, зокрема, Закону України «Про імміграцію», та положень Порядку № 1983, вбачається, що, дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, окреслених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно з пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).

Судом встановлено, що 15.03.2019 року позивачу на підставі п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» надано дозвіл на імміграцію в Україну, як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянином України понад два роки №376422(а.с.63).

19.03.2019 року позивач документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 (а.с.65).

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області скасовано дозвіл на імміграцію в ОСОБА_7 на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» рішенням від 28.112.2023 року №376422.

Видана на підставі дозволу на імміграцію в Україну посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку №321.

Судом з`ясовано, що ініціатором скасування дозволу на імміграцію позивача був Департамент контррозвідки СБУкраїни, а саме його подання від 14.12.2023 року №213/3-17101нт.

Так, на підставі пункту 21-23 Порядку № 1983 відповідачем складено Висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирії ОСОБА_1 , затверджений начальником ГУ ДМС в Одеській області 28.12.2023 року.

При цьому, як вже було встановлено судом, оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцією прийняте на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Даним пунктом встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, серед іншого, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного .чаду та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (п. 9 ст.1 Закону України «Про національну безпеку України»),

Загрози національній безпеці України визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України (п. 19 ст.1, гг.5 ст.З Закону України «Про національну безпеку України»).

Указом Президента України від 14.09.2020 №329/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, якою визначено, що однією із загроз національній безпеці є розвідуватьно - підривна діяльність проти України спеціальних служб іноземних держав, насамперед російської федерації (п. 19 Стратегії).

Крім того, відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочин кістю, схваленої розпорядженням Кабінет)' Міністрів України від 16 вересня 2020 року №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» загрози національний безпеці - явища, тенденції і чинники; що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Службу безпеки України» на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної .цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально- підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних, дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

За приписами п.п. 4-5 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки зобов`язана: здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань;

здійснювати контррозвідувальне забезпечення оборонного комплексу, Збройних Сил України, інших військових формувань, дислокованих на території України, енергетики, транспорту, зв`язку, а також важливих об`єктів інших галузей господарства;

Згідно до п. 2 ч.1 ст.25 Закону України «Про Службу безпеки України» Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.

Згідно інформації з ресурсів мережі Інтернет термін «Хавала» (Hawala) - це неформальна система грошових переказів, при якій гроші передаються через мережу брокерів (яких називають хаваладарами) без фактичного / фізичного руху готівки. Це передача грошей іншими способами, крім звичайних банківських шляхів, і тому її іноді називають підпільною банківською діяльністю.

Хавала - це арабське слово, яке буквально перекладається як «передача» https://stud.com.ua/127328/pravo/havala_shozhi_servisi_perekazu_groshovih_koshtiv

Згідно п.31 Міжнародних стандартів щодо боротьби з відмиванням коштів, фінансуванням тероризму та розповсюдження зброї масового знищення (Рекомендації FATF затверджені Пленарним засіданням FATF у березні 2022 року) повноваження правоохоронних та слідчих органів під час проведення розслідувань відмивання коштів, пов`язаних предикатних злочинів, та під час проведення розслідувань відмивання коштів, пов`язаних предикатних злочинів, та фінансування тероризму, компетентні органи повинні мати можливість доступу до всіх необхідних документів та інформації для використання при таких розслідуваннях, судовому переслідуванні та пов`язаних з цим діях. Сюди необхідно включити повноваження на вжиття обов`язкових заходів для отримання документів, які знаходяться у фінансових установах, ВНУП та у інших фізичних та юридичних осіб, на обшук осіб та приміщень, взяття показань свідків, та накладання арешту і отримання доказів. Країни повинні забезпечити, щоб їх компетентні органи при проведенні розслідувань мали можливість використовувати широкий спектр слідчих технік, які можуть бути застосовані до розслідування відмивання коштів, пов`язаних предикатних злочинів та фінансування тероризму. Такі слідчі техніки включають: операції під прикриттям, перехоплення засобів зв`язку, організація доступу до комп`ютерних систем та контрольовані поставки. Крім того, Рекомендації FATF країни повинні мати ефективні механізми для вчасного встановлення того, чи ведуть та контролюють фізичні чи юридичні особи рахунки. Вони також повинні мати механізми для забезпечення того, що їх компетентні органи вживали заходів щодо встановлення активів без попереднього інформування власника. При проведенні розслідувань відмивання коштів, пов`язаних предикатних злочинів та фінансування тероризму, компетентні органи повинні мати можливість запиту у ПФР всієї відповідної інформації.

Тому суд вважає, що Департамент контррозвідки СБУ правомірно та в межах своїх повноважень після встановлення вищевказаних дій вчинених позивачем, який ніде не працює, направив подання до відповідача.

Щодо аргументів позивача щодо не запрошення його для надання пояснень відповідачем до прийняття оскаржуваних рішень та не витребування від органу складання подання (СБУ) документів на підставі яких воно виносилось, то суд зазначає наступне.

Зі змісту ст.23 Постанови КМУ №1983 вбачається, що у разі потреби в додатковій інформації орган міграційної служби вправі зробити запит в ініціатора подання, а також запросити для надання пояснень іммігранта, стосовно яких розглядається це питання, тобто це питання віднесено до дискреційних повноважень, та відповідач приймає рішення та визначає чи є необхідність в цьому чи відсутня, а тому суд не вбачає в цьому порушення відповідачем норм діючого законодавства.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності доказів повідомлення відповідачем позивача про рішення про скасування дозволу на його імміграцію в Україну та посвідки.

Проте, суд звертає увагу, що зазначене не є достатньою підставою для скасування такого рішення.

Між тим, судом встановлено, що доводи позову грунтується переважно на недотримані відповідачем процедури при винесенні оскаржуваних рішень, тоді як достатніх та належних доказів та доводів по суті оскаржуваних актів до суду не надано.

З огляду на встановлене, з аналізу наявних доказів в матеріалах справи, а також норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить висновку, що оскаржувані позивачем рішення ГУ ДМС в Одеській області є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не належать до задоволення.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДМСУ в Одеській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДМСУ в Одеській області (65045, м.Одеса, вул. Преображенська, буд.44) .

Повний текст рішення виготовлений 28.10.2024 року.

Суддя Іванов Е.А.

.