Справа № 320/33049/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м.Київ № 320/33049/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та розділу XXXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 у розмірі 29 032,29 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та розділу XXXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 у розмірі 29 032,29 грн;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до положень розділу XXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до положень розділу XXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої розділом XXXII Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в розмірі 11 713,41 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену розділом XXXII Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в розмірі 11 713,41 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку за період з 21.03.2023 по день здійснення фактичного повного розрахунку (фактичної виплати додаткової винагороди за період 01.03.2023 по 09.03.2023 у сумі 29032,29 грн, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільнення за станом здоров`я в сумі 11 713,41 грн).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є учасником бойових дій, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби внаслідок безпосередньої участі у бойових діях 17.10.2022 позивач отримав поранення, перебував на лікуванні та на підставі свідоцтва про хворобу його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Однак, на момент звільнення позивача, відповідачем не проведено нарахування та виплату йому додаткової грошового винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні. Крім того, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої розділом XXXII Порядку 260, у розмірі місячного грошового забезпечення за останньою займаною посадою (командира відділення 3 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону) за кожен повний календарний рік служби в розмірі 11 713,41 грн. Також позивача зазначає, що має право на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, адже перебував на безперервному стаціонарному лікуванні понад 30 днів поспіль та внаслідок отриманого поранення переніс багатоетапне хірургічне лікування з тяжким перебігом і тяжкими наслідками, що підтверджується висновками військово-лікарської комісії, викладеними у свідоцтві про хворобу №4 від 01.03.2023. З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, позивач просить суд про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити середній заробіток за період з 21.03.2023 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний часу військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира міномета з 08.03.2022 по 19.06.2022, з 20.06.2022 по 21.02.2023 на посаді командира відділення, з 21.02.2023 по 20.03.2023 перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 17.10.2022 при безпосередній участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини поблизу АДРЕСА_1 отримав тяжке поєднане уламкове мінно-вибухове проникаюче сліпе черепно-мозкове поранення, що підтверджується довідкою про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) № 642/475 від 07.12.2022, виданою на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1649 від 05.12.2022.

У зв`язку з чим позивач перебував на лікуванні: з 17.10.2022 по 18.10.2022 у 66 ВМГ м. Бахмут, з 18.10.2022 по 25.10.2022 у КПІ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І. Мечнікова», з 25.10.2022 по 26.10.2022 в НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», з 26.10.2022 по 09.03.2023 в КНПІ «КМКЛ М4».

Всі періоди лікування підтверджені свідоцтвом про хворобу № 4 від 01.03.2023 військово-лікарської комісії КПП «КМКЛ № 4», а також випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7327.

Відповідно до свідоцтва про хворобу позивачеві встановлений причинний зв`язок: поранення пов`язане із захистом Батьківщини, та ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

У подальшому наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 №79 від 20.03.2023 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 № 79, з урахуванням утримання військового збору, позивачеві виплачено: грошове забезпечення за період з 01.03.2023 по 20.03.2023 у сумі 17 621,36 грн; грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік у сумі 27 313,11 грн; грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки (23 днів за 2022 рік та 30 днів за 2023 рік) у сумі 46 696,61 грн.

При цьому, на момент звільнення позивача, військовою частиною НОМЕР_1 не проведено нарахування та виплата додаткової грошової винагороди за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 01.03.2023 по 09.03.2023 у зв`язку з пораненням, отриманим при захисті Батьківщини, не проведено нарахування та виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку зі станом здоров`я.

Також, позивачеві при звільненні з військової служби не було виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену розділом XXXII Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до положень розділу XXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018.

У серпні 2023 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням щодо здійснення нарахування та виплати йому додаткової винагороди за період з 01.03.2023 до 09.03.2023, матеріальної допомоги за 2023 рік та одноразової грошового допомоги при звільненні.

Однак, відповідач листом від 25.08.2023 №117/Вих3ВГ/4471 повідомив позивача про те, що підстав для виплати додаткової винагороди за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 № 79 немає. Згідно з пунктом 2 роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 05.07.2023 №423/4071 матеріальна допомога у 2023 році у розмірі місячного грошового забезпечення виплачується військовослужбовцю, який отримав поранення при виконанні завдань під час воєнного стану у поточному році. Також повідомлено, що після внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 №79 позивачеві буде здійснено доплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно п. ч. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє по цей час.

Абзацом 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як вже було встановлено судом, на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про загальну мобілізацію», на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №60 від 08.03.2022 ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду командира міномета.

Отже, позивач був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, зокрема пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 цього Закону передбачає звільнення за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Отже, позивач був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я та 20.03.2023 виключений зі списків особового складу військової частини.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно із пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців урегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно із п. 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно із п. 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Аналіз зазначених норм дає можливість зробити висновок, що підставою для виплати підвищеної додаткової винагороди є час перебування військовослужбовця, котрий отримав поранення під час проходження служби, на стаціонарному лікуванні у вітчизняному чи закордонному закладі охорони здоров`я, а також постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я, котра видається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Як встановив суд та не заперечується сторонами, позивач під час ведення бойових дій внаслідок ворожого обстрілу поблизу населеного пункту Степне Донецької області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби та захистом Батьківщини в районі проведення бойових дій на території Донецької області.

У зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема, з 01.03.2023 до 09.03.2023 у КНПІ "КМКЛ М4" з поставленим діагнозом: вогнепальний відкритий перелом ДЕМ правої ліктьової кістки з наявністю кісткового дефекту (основний) - S52.81; Вогнепальне поранення м`яких тканин н/3 правого передпліччя - S51.8; мінно-вибухова травма від 17.10.2022 - Y36.2; багатоуламковий перелом основи черепа (латеральної стінки та даху орбіти, решітчастої кістки справа) - S02.71; поєднане уламкове мінно-вибухове проникаюче сліпе черепно-мозкове поранення із вхідним отвором в правій очній ямці - S05.2; множинні сліпі відкриті рани лівої гомілки з наявністю сторонніх тіл - S81.8; сліпа відкрита рана правого колінного суглобу з наявністю сторонніх тіл - S81.0; стан після евісцерації правого ока та первинної хірургічної обробки в/повіки правого ока (від 19.10.2022) - Q11.1; Баротравми вуха - Т70.0; інші види перфорації барабанної перетинки - Н72.В; травма ліктьового нерва на рівні передпліччя - S54.0; наслідки мінно-вибухової травми (17.10.2022): черепно-мозкова травма; тяжке поєднане уламкове мінно-вибухове проникаюче сліпе поранення із вхідним отвором в правій очній ямці; множинні геморагічні забої головного мозку, епідуралнні гематоми правої лобної ділянки, багатоуламковий перелом лобної кістки, даху та латеральної стінки правої очниці з переходом на основу черепа в передній черепній ямці, травматичне розтрощення правого очного яблука, множинні сторонні тіла (метал) інтракраніально: акубаротравма: відкритий вогнепальний перелом нижньої третини правої ліктьової кістки; множинні сліпі вогнепальні рани правої верхньої кінцівки, та обох нижніх кінцівок; ліковані оперативно (18.10.2022 евісцерація правого ока та первинна хірургічна обробка верхньої повіки правого ока; 19.10.2022 кістково-пластична трепанацій черепу у лобній ділянці справа, видалення стороннього тіла металевої щільності правої лобної частки, пластика дефекту твердої мозкової оболонки надкістково-фасціальним клаптем на живильній ніжці справа; 28.10.2022, 01.11.2022, 09.11.2022, 24.11.2022 хірургічна обробка ран м`яких тканин із залученням ліктьової кістки правого передпліччя); у вигляді: анофтальм справа; дефект н/3 правої ліктьової кістки до 6см, стійка комбінована посттравматична контрактура правого променево-зап`ястного суглобу зі значним обмеженням обсягів рухів, порушення функції суглобу 2ст, іпостравматична нейропатія у вигляді глибокого в`ялого парезу м`язів розгиначів, згиначів правої кисті, чутливих та вегетативно-трофічних розладів, загоєні множинні вогнепальні раті обох верхніх та нижніх кінцівок; органічного враження центральної нервової системи, постравматична дисциркуляторна енцефалопатія 2-3 ступеня, двобічна пірамідна недостатність, стійкий цефалгічний синдром, виражені вестибуло-атактичні порушення, симпато-адреналові кризи, гіпомнестичний синдром, астено-невротичний синдром, тривожно-депресивний синдром з інсомнією, нейрогенний свербіж, елілептиформного синдрому (вторинно генералізовані напади анамнестично); післятравматичва перфорація правої барабанної перетинки, двобічна гостра післятравматична сенсоневральна приглухуватість. Травма важка. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Переміжна синоартревентрикулярна блокада 2 ступеня від 27.10.2022.Серцева недостатність 1 - Y36.9.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №4 від 01.03.2023 військово-лікарською комісією встановлено, що поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно із класифікатора важкості отриманих травм, дана травма відноситься до важких.

Цим свідоцтвом підтверджено перебування позивача на обстеженні та лікуванні у КНП "КМКЛ №4" з 26.10.2022 по час складання цього висновку.

Згідно з матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні: з 17.10.2022 по 18.10.2022 в 66 ВМГ м. Бахмут, з 18.10.2022 по 25.10.2022 у КПІ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І Мечнікова», з 25.10.2022 по 26.10.2022 в НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», з 26.10.2022 по 09.03.2023 в КНП «КМКЛ М4».

При цьому, матеріалами справи підтверджено невиплату позивачеві додаткової винагороди у повному обсязі у період з 01.03.2023 по 09.03.2023.

Враховуючи те, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення (контузія, травма, каліцтво) за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, що пов`язане із захистом Батьківщини, оскільки отримано у період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд зробив висновок, що він має право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) у спірний період.

Крім того, факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення (контузії, травми, каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з безпосередньою участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, підтверджується належними та достатніми доказами.

При цьому, під час розгляду справи відповідач не надав до суду доказів та не вказав аргументованих доводів щодо підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 грн з 01.03.2023 по 09.03.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн з 01.03.2023 по 09.03.2023 включно пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо виплати позивачу додаткової винагороди, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки позивач має право на виплату додаткової винагороди під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), яку відповідач повинен виплатити, тому суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплати за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 позивачу додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 01.03.2023 по 09.03.2023.

Стосовно вимоги по зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 в розмірі 29 032,29 грн, суд зазначає, що така вимога є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки обов`язковою умовою для зобов`язання вчинити певні дії є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі, проте у суду відсутні докази, що під час виконання рішення суду у цій справі відповідач не здійснить вірного обрахунку та виплати позивачу додаткової винагороди за оскаржуваний період.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, суд зазначає таке.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2 -4 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (надалі також Постанова №704), відповідно до якої, серед іншого, затвердив тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до абзацу 3 підпункту 1 пункту 5 Постанови № 704керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови Міністерством оборони України прийнято наказ від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (надалі також Наказ №260, в редакції, станом на час спірних правовідносин).

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань врегульована розділом ХХІV Наказу № 260.

Відповідно до пункту 1 Розділу ХХІV Наказу № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 7 Розділу ХХІV Наказу № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з визначено перелік підстав, за наявності яких військовослужбовцям у 2023 році надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, в розмірі місячного грошового забезпечення, а саме:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів.

Вказаний висновок, відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.03.2020 року у справі № 810/3476/16.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року позивач звернувся за телефоном Гарячої лінії Міністерства оборони України, щодо невиплати військовою частиною НОМЕР_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, додаткової винагороди за період з 01.03.2023 по 09.03.2023 та підйомної допомоги, однак у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що подія сталася у 2022 році.

У своєму зверненні позивач не послався на виникнення в нього у 2023 році будь-якої з обставин, які є виключними підставами для виплати військовослужбовцям допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році, та не надав документального підтвердження наявності такої обставини.

Суд зазначає, що відповідно до п.5 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/3 витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2023 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими, переведеними до нового місця служби військовослужбовцями та виплати за рішеннями судів, які набрали законної сили; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям; додаткова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; винагорода за успішне виконання бойового завдання в складі військової частини (підрозділу, групи) та за знищення (захоплення) техніки противника згідно Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 №340; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові обов`язкові додаткові види грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, у 2023 році виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань була визначена на останньому місці у черговості виплат при здійсненні витрат на грошове забезпечення військовослужбовців.

Отже, якщо б позивач подав відповідний рапорт та документально підтвердив наявність одної з обставин, які надають йому право на отримання відповідної виплати - здійснення виплати усе одно залежало б від достатності виділених асигнувань.

Оскільки позивачем не наведено будь-якої із підстав надання матеріальної допомоги визначених п. 6 окремого Доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, підстави для задоволення цієї позовної вимоги у суду відсутні.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260 серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 серед іншого закріплено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі командир).

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі й одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, грошова компенсація за речове майно, матеріальна допомога, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби), мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Розділом ХХХІІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (п. 1).

Відповідно до п. 5 цього ж розділу одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення; яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення,- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород), на які мали право військовослужбовці за останньою займаною посадою на день відсторонення від посад (відсторонення від виконання службових повноважень) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 розділу ХХХІІ Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання (п. 5 Порядку №460).

Враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби з 20.03.2023 позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XI та Порядку №460 мав право саме на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби з 08.03.2022 по 20.03.2023.

Як вже було встановлено судом, позивач звільнений з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

У наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2023 №79 не зазначено про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Із комплексного аналізу матеріалів справи слідує, що виплата допомоги позивачу мала здійснюватися військовою частиною НОМЕР_1 за період військової служби за призовом під час мобілізації.

При цьому, суд враховує, що відповідач фактично не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, однак при наявності відповідних змін у наказі про звільнення позивача.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно невиплатив позивачу згідно розділу ХХХІІ Порядку №260 та пункту 1 Порядку №460 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби з 08.03.2022 по 20.03.2023.

У свою чергу, на переконання суду, доводи позивача про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XI ґрунтуються на хибному застосуванні позивачем норм законодавства, адже позивач при звільненні з військової служби в розумінні Закону №2232-XII, був військовослужбовцем, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, а відтак, на нього поширюється дія абз. 7 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XI.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині виплати одноразової грошової допомоги.

Щодо визначення конкретної суми одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що не вбачає підстав для зазначення у рішенні конкретної суми, що підлягає виплаті позивачу, адже, на думку суду, ці питання охоплюються процедурою виконання рішення суду, в разі набрання ним законної сили, та належить до дискреційних повноважень відповідача, який уповноважений здійснювати розрахунок та виплату позивачу індексації, відтак такі позовні вимоги є передчасними та не можуть бути задоволенні.

В частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за період з 21.03.2023 по день здійснення фактичного повного розрахунку, суд відмовляє, оскільки вказані вимоги заявлені на майбутнє, та спірні суми є ненарахованими та невиплаченими відповідачем.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та розділу XXXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.03.2023 по 09.03.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) додаткову винагороду у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та розділу XXXIV Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.03.2023 по 09.03.2023.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги» в розмірі 4 (чотири) відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби з 08.03.2022 по 20.03.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) одноразову грошову допомогу, передбачену розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги» у розмірі 4 (чотири) відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби з 08.03.2022 по 20.03.2023.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.