Справа № 300/6291/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" жовтня 2024 р. справа № 300/6291/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2) про визнання протиправними дій та скасування наказів.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач 25.06.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою з доданими документами про надання відстрочки, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка має 2 групу інвалідності. Однак, відповідачем-1 було в усному порядку повідомлено про відмову у наданні відстрочки. Надалі позивача було направлено на ВЛК, після чого доставлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Позивач вважає такі дії ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, оскільки був позбавлений права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами, хоча долучив до своєї заяви необхідні документи на підтвердження викладених обставин. На думку позивача, оскільки він мав право на отримання відстрочки від призову на військову службу, то наявні підстави для скасування наказу про призов на військову службу під час мобілізації від 25.06.2024 та наказ про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 20.08.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення (відрядження) військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
На адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що 18.06.2024 ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 із пакетом документів для написання та подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу по мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За наслідками розгляду заяви комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколом від 21.06.2024 №3 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу по мобілізації, у зв`язку із не підтвердженням наявності підстав для отримання відстрочки, а саме наявністю інших осіб, які зобов`язані утримувати ОСОБА_2 . Надалі, 24.06.2024, позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було вручено примірник повідомлення про відмову у надані відстрочки та направлено для проходження ВЛК для визначення придатності до військової служби. За результатами проходження ВЛК, довідкою №126/1263 від 24.06.2024 позивача визнано придатним до військової служби, у зв`язку із чим наказом начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 №236 ВІД 25.06.2024 ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку. Представник відповідача-1 стверджує, що процедура розгляду питання надання відстрочки, рішення по суті заяви та процедура мобілізації позивача здійснені на підставі та в межах чинного законодавства. Зазначено, що процес призову на військову службу має декілька етапів. До повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 входить здійснення оповіщення, призову військовозобов`язаних, забезпечення проходження особою ВЛК та визначення придатності до військової служби, забезпечення доставки громадян до збірного пункту обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У вказаній частині відповідач-1 діяв на підставі та в межах наявних у нього повноважень. Крім того, оскаржуване позивачем рішення у формі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , як акт індивідуальної дії вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача. Також представник відповідача-1 зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
12.09.2024 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представником зазначено, що однією із умов для надання відстрочки ОСОБА_1 було підтвердження наявності у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не є військовозобов`язаними, у зв`язку із досягненням віку більше 60 років, висновків ЛКК чи МСЕК про потребу в постійному догляді або документів, що підтверджують перебування під арештом або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі. Жоден із зазначених документів позивачем надано не було. Також відповідач- 2 вказав, що оскарження звільнення з військової служби ОСОБА_1 є предметом судового розгляду у справі №300/6097/24, що розглядається Івано-Франківським окружним адміністративним судом.
Ухвалою суду від 30.09.2024 позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо припинення проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та видати наказ про звільнення з військової служби.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував таке.
ОСОБА_1 18.06.2024 звернувся із заявою та необхідними документами до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.12-24).
За результатами розгляду заяви, комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколом від 21.06.2024 №3 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу по мобілізації та сформовано на ім`я ОСОБА_1 повідомлення від 21.06.2024 №117, де зазначено, що причиною відмови слугувало не надання документів по оформленню догляду на непрофесійній основі, а також наявність рідного брата (а.с.71).
Довідкою військово-лікарської комісії від 24.06.2024 №126/1263 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с.72).
25.06.2024 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №236 молодшого сержанта ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які 25.06.2024 призвані і відправлені в складі команди до В/Ч НОМЕР_1 , із подальшим зняттям із військового обліку (а.с.74).
25.06.2024 позивача включено до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де він і проходить військову службу по теперішній час, що підтверджується довідкою від 27.06.2024 №194, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.30).
Вважаючи накази відповідачів про призов на військову службу під час загальної мобілізації та про зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Разом із тим, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:
1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;
2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;
3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.
На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.
Встановлення правових основ мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноважень органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язків підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноважень і відповідальності посадових осіб та обов`язків громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
Стаття 1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч.5 ст.4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
За змістом ст.2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частина 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Підстави, за якими військовозобов`язаним передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені статтею 23 Закону №3543-XII.
Так, згідно з вимогами п. 13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII. не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Пункт 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі - Положення №154) передбачає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого:
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Згідно з п. 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення:
беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві;
оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
На реалізацію положень частини 5 статті 22 Закону України №3543-ХІІ Урядом 16 травня 2024 року прийнято постанову №560, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (далі - Порядок №560).
Відповідно до пункту 57 цього Порядку, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Пунктом 60 Порядку №560 закріплено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Виходячи з оцінки наявності підстав та обґрунтованості дій відповідача-1 щодо призову позивача, судом встановлено, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.06.2024 комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколом від 21.06.2024 №3 йому відмовлено в наданні відстрочки від призову у зв`язку із ненаданням документів по оформленню догляду на непрофесійній основі та наявністю рідного брата, у зв`язку із чим відповідачем-1 було повідомлено позивача про результат розгляду (повідомлення від 21.06.2024 №117), що не заперечується позивачем у позовній заяві.
Суд звертає увагу, що серед матеріалів справи міститься акт доведення вимог законодавства України з питань оборони від 24.06.2024, де у графі «інше (зауваження, побажання, причини для відстрочки і т.п)" позивачем особисто зазначено про відсутність зауважень. Даний акт підписаний ОСОБА_1 (а.с.73).
Також у матеріалах справи наявний витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №6110-АП-05-2024, відповідно до якого із ОСОБА_2 проживають: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.69).
Відповідно до висновку консультативної комісії поліклінічного відділу ОСОБА_3 (батько позивача та чоловік ОСОБА_2 ) за станом здоров`я здійснювати догляд за дружиною не може (а.с. 68).
Суд враховує ту обставину, що ОСОБА_8 (брат позивача) є військовозобов`язаним та в силу приписів п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаціну підготовку та мобілізацію" ОСОБА_2 , серед числа військовозобов`язаних осіб, обрала ОСОБА_1 (позивача) для здійснення догляду (а.с.67).
Однак, як з`ясовано судом, разом із ОСОБА_2 проживають інші не військовозобов`язані особи, які можуть здійснювати догляд, а саме ОСОБА_6 , яка на час подання заяви позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття, та ОСОБА_7 .
При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .. Відповідні документи не долучались й до заяви до віповідача-1.
Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_4 (брат ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_2 ) за станом здоров`я потребують сторонього догляду та не можуть здійнсювати догляд за своєю сестрою ОСОБА_2 .
Крім того, питання догляду на непрофесійній основі врегульоване, зокрема, Законом України «Про соціальні послуги». Так, догляд вдома, денний догляд є базовою соціальною послугою, для отримання якої особа або її представник має звернутись із заявою про надання соціальної послуги за місцем свого проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади, який після оцінювання потреби особи/сім`ї у соціальних послугах приймає рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг, яке може бути оскаржено до суду (пункт 1 частини шостої статті 16, частина перша статті 19, стаття 20, частини перша, четверта статті 21 Закону України «Про соціальні послуги» ).
Серед матеіалів справи відсутні дані, що позивач як надавач соціальних послуг звертався із заявою до компетентних органів, був включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг або отримав відповідну відмову.
Таким чином, надані ОСОБА_1 докази не свідчать про те, зокрема, що він є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за своєю матір`ю.
Суд враховує положення, викладені Верховним Судом у постанові від 05 червня 2024 року по справі №283/1199/23.
Також суд зауважує, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним ТЦК). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
З наведеного суд дійшов висновку, що позивачем до моменту набуття статусу військовослужбовця не вчинено всі залежні від нього дії для підтвердження законних підстав на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаціну підготовку та мобілізацію".
Відтак, суд вважає, що оскільки станом на час винесення наказу від 25.06.2024 №236 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, у позивача не було належним чином оформленої відстрочки від призову, то у ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач-1) були наявні підстави для призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення його для проходження військової служби.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2024 №236 позивача направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 (а.с.74).
Видаючи оспорюваний наказ про зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , командир військової частин виходив з того, що направляючи особу до ВЧ НОМЕР_1 територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, зокрема, для реалізації права позивача на звільнення від призову на військову службу.
Командир ВЧ НОМЕР_1 не мав права не зарахувати позивача до особового складу ВЧ НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
Відповідно до приписів п. 14 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (далі - Інструкція № 280) зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є:для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Згідно з п.17 Інструкції № 280 забороняється зараховувати до списків особового складу військової частини наказом по стройовій частині осіб, які прибули без документів.
Докази на підтвердження заборони відповідачу -2 видати наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини відсутні.
Відтак, підстав для скасування наказу командування ВЧ НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до особового складу цієї військової частини немає.
Разом з тим, позивач скористався правом на подання відповідачу -2 рапорту щодо звільнення з військової служби згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Питання припинення проходження військової служби є предметом розгляду в межах справи № 300/6097/24.
Проаналізувавши наведене вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідачів узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).
Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідачів правомірні та узгоджуються з вимогами, встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказів відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.