Справа № 420/16329/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 комендатури охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4062 гривні 94 копійки в місяць у загальній сумі 83224 гривні 73 копійки за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації 18 грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 21.06.2016 року по 02.07.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з якої 02.07.2018 року був переведений до військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову служу у період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року. Проте позивачу у період проходження військової служби не у повному обсязі було виплачено індексацію грошового забезпечення. У зв`язку з цим позивач 28 листопада 2020 року звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_3 із проханням виплатити індексацію грошового забезпечення. Військовою частиною НОМЕР_3 було відмовлено у задоволенні заяви позивача. Для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №420/3772/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2016 року по 28.02.2018 року включно. Вимогу позивача про встановлення базового місяця визнано передчасною. Не погоджуючись із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №420/3772/21 позивачем подано апеляційну скаргу. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №420/3772/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 21 червня 2016 року по 02 липня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації. 05.05.2023 року військовою частиною НОМЕР_3 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №420/3772/21 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 68851,08 грн. із одночасним утриманням військового збору 1,5.

Для виплати індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року позивач звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року у справі №420/11393/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію - різницю грошового забезпечення 4062 гривні 94 копійки в місяць у загальній сумі 16513 гривень 89 копійок за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. 16.05.2024 року. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року у справі №420/11393/23 військовою частиною НОМЕР_3 виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення 4062 гривні 94 копійки в місяць за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року включно у сумі 16266,18 грн.

При цьому при переводі позивача до військової частини НОМЕР_1 військовою частиною НОМЕР_3 було виписано грошовий атестат відповідно до пункту 11.1 наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України. Так в результаті протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_3 , яка полягала у невиплаті позивачу у період проходження служби індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій величині 4062,94 гривень в місяць в момент переводу позивача до військової частини НОМЕР_1 , першою не було записано в грошовий атестат щомісячну фіксовану індексацію-різницю, яка виплачується до наступного підвищення посадових окладів 3 згідно рішення Уряду, внаслідок чого останньою не здійснювалась така виплата у період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року. Відповідачем за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року виплачено тільки поточну індексацію грошового забезпечення, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103% у сумі 2552,98 грн. Так відповідачем в порушення абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 не виплачено на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року у фіксованій величині 4062,94 гривень в місяць на загальну суму 83 224,73 грн. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 03.06.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/16329/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

12.06.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач не визнає адміністративний позов позивача та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII в редакції від 11.10.2017) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Частинами 1 та 5 ст.2 Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Приписами ч.2 ст.5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Згідно ч.6 ст.5 Закону № 1282-XII, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком (базового місяця) з березня 2018 року у цілях нарахування індексації військовослужбовцям, що було враховано при виплаті індексації позивачу за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року. Будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року - допущено не було.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 вказує, що позивач закінчив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 17.03.2020 року, а з позовом звернувся до адміністративного суду 27.05.2024 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду.

12.06.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просить суд визнати первісного відповідача військову частину НОМЕР_1 неналежним відповідачем та замінити на належного відповідача 297 комендатуру охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) (). В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено, що у зв`язку з організаційними заходами відповідно до спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.12.2019 року № Д-322/1/12дск, від 11.01.2020 року № Д-322/1/1 та листа Фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.12.2019 року № 350/147/1/4716 військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником коштів третього рівня та з 01.01.2020 року знаходиться на фінансовому забезпеченні в 297 комендатурі охорони та обслуговування. Вся документація фінансового характеру перейшла до органу забезпечення. Тобто належним відповідачем по даній справі є 297 комендатура охорони та обслуговування .

Ухвалою суду від 17.06.2024 року в задоволенні клопотання відповідача про заміну первісного відповідача належним відповідачем відмовлено; залучено до участі у справі № 420/16329/24 у якості другого відповідача 297 комендатуру охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) (); розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 420/16329/24.

24.06.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від 297 комендатури охорони та обслуговування (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач не визнає адміністративний позов позивача та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 ) стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року - допущено не було.

Ухвалою суду від 29.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідачів про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 21.06.2016 року по 02.07.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з якої 02.07.2018 року був переведений до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), де проходить військову служу у період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року.

Відповідно до спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.12.2019 року № Д-322/1/12дск, від 11.01.2020 року № Д-322/1/1 та листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.12.2019 року № 350/147/1/4716 військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником коштів третього рівня та з 01.01.2020 року знаходиться на фінансовому забезпеченні в 297 комендатурі охорони та обслуговування.

Позивачу у період проходження військової служби позивачу не у повному обсязі було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду для вирішення спорів.

Так, позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги військовій частині НОМЕР_3 , а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 21 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року (із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення);

- зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 21 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, у сумі 69 954,55 грн. із одночасним врахуванням зборів, податків та врахуванням компенсацій;

- визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 02 липня 2018 року, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3858,54 грн., відповідно до абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 3858,54 грн. за період з 01 березня 2018 року по 02 липня 2018 року, відповідно до абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасним врахуванням зборів, податків та врахуванням компенсацій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року у справі № 420/3772/21 частково задоволено позовні вимоги позивача.

Визнано протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення у період з 21 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 21 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року скасовано, прийнято у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо здійснення нарахування, перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 21 червня 2016 року по 02 липня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 21 червня 2016 року по 02 липня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного від 21.08.2023 року у справі № 420/11393/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 року, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 4062 гривні 94 копійки в місяць у загальній сумі 16513 гривень 89 копійок за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

23.04.2024 року відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №400/9145/23 виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року у сумі 158 263,30 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Зазначені обставини, за твердженням позивача, вплинули на невірне визначення розміру суми його індексації при проходженні ним служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року.

Так відповідачем за вказаний період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року виплачено йому тільки поточну індексацію грошового забезпечення, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103% у загальній сумі 2252,98 грн.

Позивач вважаючи, що відповідачем в порушення абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 не виплачено на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року у фіксованій величині 4062,94 гривень в місяць на загальну суму 83224,73 грн., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ із змінами (далі ЗУ №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону №1282-ХІІ (в редакції від 01.01.2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року (чинній з 11.10.2017 року) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно ч. 2 ст. 6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Так, з 01 грудня 2015 року положення Порядку №1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).

За змістом пояснюючої записки до проекту Постанови №1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку із цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Тож з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Аналогічний правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року по справі №580/3967/22.

Між тим, суд зауважує, що з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 міститься також поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Цей же абзац 3 з 15 березня 2018 року і дотепер діє у редакції постанови Уряду від 28 лютого 2018 року №141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року і дотепер у редакції постанови Уряду від 09 грудня 2015 року № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду від 09 грудня 2015 року № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Цей же абзац діє з 02 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду від 31 березня 2021 року № 278 і встановлює, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 (діє в редакціях постанов Уряду № 1013, № 141 та № 278 і дотепер) додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації - різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Також, згідно п. 10-2 Порядку №1078 в редакції Постанови КМУ №1013 від 09.12.2015 року для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного від 21.08.2023 року у справі № 420/11393/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 4062 гривні 94 копійки в місяць у загальній сумі 16513 гривень 89 копійок за період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року включно відповідно до приписів абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Тобто, позивач на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 отримував щомісяця індексацію у фіксованому розмірі у розмірі 4062,94 грн., а тому має право на продовження отримання щомісячної індексації - різниці за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно у розмірі 4062,94 грн., яку було розраховано та визначено у судовому рішенні у справі №420/11393/23.

Крім того, суд зауважує, що військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником коштів третього рівня та з 01.01.2020 року знаходиться на фінансовому забезпеченні в 297 комендатурі охорони та обслуговування.

З огляду на зазначене, військова частина НОМЕР_1 та НОМЕР_2 комендатура охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) повинні були нарахувати та виплатити позивачу вказаний вид індексації за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно у розмірі 83224,73 грн. (4062,94 грн. * 19 повних місяців служби + 3800,81 грн. за 29 днів в липня 2018 року + 2228,06 грн. за 17 днів березня 2020 року).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 комендатури охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Також задля відновлення прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати 297 комендатуру охорони та обслуговування (м. Одеса) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4062 грн. 94 коп. в місяць у загальній сумі 83224 грн. 73 коп. за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації 18 грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові КАС ВС від 08.08.2024 року у справі № 380/29686/23.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), 297 комендатури охорони та обслуговування ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 комендатури охорони та обслуговування ( АДРЕСА_1 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язати 297 комендатуру охорони та обслуговування (м. Одеса) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4062 грн. 94 коп. в місяць у загальній сумі 83224 грн. 73 коп. за період з 03.07.2018 року по 17.03.2020 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації 18 грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.10.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва