Справа № 320/43193/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м.Київ № 320/43193/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року відповідно до поданої заяви від 03 листопада 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 відповідно до поданої заяви від 03 листопада 2023 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 03.11.2023 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років та документами про стаж на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак 09.11.2023 відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду у Київській області, на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які без посередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, списки професій та посад яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 при досягненні чоловіками 55 річного віку, при загальному стажі роботи на 11.10.2017 26 років 6 місяців, в т.ч. з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Згідно статті 7 Закону №1788 пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Вік позивача на дату звернення становить 55 років. Страховий стаж особи становить 38 років 02 місяця 24 дні, у тому числі стаж за вислугу років становить 11 років 04 місяців 00 днів. За доданими документами до загального та спеціального стажу зараховано всі періоди. На підставі викладеного, призначити пенсію за вислугу років відповідно статті 55 Закону №1788 немає правових підстав, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, також на адресу суду надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що Відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на

пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії

працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують

безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і

посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів

України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному

процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля,

сланцю, руди, породи, після досягнення чоловіками 55 років при загальному стажі

роботи станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 12 років

6 місяців на зазначених роботах. За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу №37 від 09.11.2023. Відповідно до вказаного рішення відповідачем-2 встановлено, що вік позивача 55 років 01 місяць 04 дні, його страховий стаж становить 38 років 02 місяці 24 дні, стаж за вислугу років станом на 10 жовтня 2017 року - 11 років 04 місяці, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. За доданими до заяви документами до страхового стажу зараховано всі періоди

трудової діяльності. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугою років станом на 10 жовтня 2017 року. Зарахування спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років після вказаної дати не передбачено законом. Отже, у позивача відсутнє право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно з підпунктом 2-1 пунктом 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні.

На дату звернення із заявою позивач досяг 55-річного віку.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Київській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Запорізькій області з прийняттям рішення від 09 листопада 2023 року №37 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII та пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV з тих підстав, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення такого виду пенсії (не менше 26 років 06 місяців станом на 11 жовтня 2017 року, в т.ч. з них не менше 12 років 6 місяців за роботою за вислугою років). Наявний страховий стаж становить 38 роки 02 місяця 24 днів; стаж роботи за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року становить 11 років 04 місяців 10 днів.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058) передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII (Закон №2148) набрав чинності 11.10.2017.

Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з п. «а» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

Абзацами 15-23 пункту «б» частини 1 статті 13 цього Закону встановлено, що за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Відмовляючи в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі п. «а» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, ГУ ПФУ в Запорізькій області зазначив, що заявник станом на 10 жовтня 2017 року не набув достатнього страхового стажу.

Суд зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

Пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» названого Закону встановлено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Законом № 2148-VІІІ також були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, який було викладено в наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що пенсія за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення, станом на 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до наданої позивачу довідки від 02.11.2023 №682, виданої Виробничим підрозділом експлуатаційне вагонне депо "Козятин" регіональної філії "Півленно-західна зализниця" АТ "Українська залізниця" позивач працював в виробничому підрозділі експлуатаційне вагонне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»:

- з 03.07.2006 по 21.03.2007 працював у вагонному депо слюсарем по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятих ні пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу пункту технічного огляду Миронівка (1 класу) та виконував ремонт вагонів;

- з 22.03.2007 по 04.11.2007 працював у вагонному депо Козятин оглядачем вагонів магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу пункту технічного огляду Миронівкі (1 класу) та виконував огляд вагонів;

- з 05.11.2007 по 02.11.2023 був звільнений з вагонного депо Козятин з посади оглядача - ремонтника вагонів магістральних залізниць зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу пункту технічного огляду Миронівка (1 класу), де виконував огляд вагонів за професією, посадою слюсаря по ремонту рухомого складу, оглядача вагонів, оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, що передбачена списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху не залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років(затверджений Кабінетом Міністрів України від 12.10.1992 № 583) згідно ст. 52 і ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, що дає право на пенсію за вислугу років.

Спеціальний стаж позивача становив за період з 03.07.2006 по 21.03.2007 - 00 років 08 місяців 18 днів 00 років; з 22.03.2007 по 04.11.2007 - 07 місяців 12 днів; з 05.11.2007 по 02.11.2023 - 15 років 11 місяців 27 днів, усього - 17 років 03 місяці 27 днів.

Водночас, з наданих позивачем доказів виходить, що станом на 11.10.2017 позивач набув спеціальний стаж 11 років 4 місяці 00 днів, страховий стаж 38 років 02 місяців 24 дня, тоді як відповідно до приписів статті 55 Закону п. «а» ст. 55 Закону № 1788-XII, з урахуванням приписів абзаців 15-23 пункту «б» частини 1 статті 13 цього ж Закону, стаж за вислугу років має становити 12 років 6 місяців.

Відтак, вірним є висновок пенсійного органу, викладений в оскаржуваному рішенні від 09.11.2023 №37, що позивач не набув право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано беззаперечних, однозначних та достовірних доказів наявності у нього станом на 11.10.2017 необхідного стажу роботи за вислугу років (12 років та 6 місяців) та відповідно протиправності рішення відповідача у призначенні пенсії відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 відповідно до поданої заяви від 03 листопада 2023 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 відповідно до поданої заяви від 03 листопада 2023 року, суд зазначає, що дана вимога є похідною від вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2023 про відмову у призначенні пенсії, тобто задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). А тому, також не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими з одночасним повним та належним доказуванням відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.