Справа № 320/17240/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року № 320/17240/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій/бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати неправомірною дії/бездіяльність відповідача в частині невірного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з військової служби відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні його з військової служби відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014, у розмірі 42 178,99 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що наказом від 20.04.2023 №110 він був виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Однак, при звільненні позивача з військової служби, на його думку, відповідачем невірно визначено розмір одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (далі по тексту також Порядок №460) у розмірі 11 782,84 грн.

На думку позивача, відповідачем протиправно не було зараховано до загального періоду проходження військової служби 25 місяців та 10 днів вислугу років у Збройних Силах СРСР за період з 15.11.1984 по 25.12.1986, а тому одноразова грошова допомога повинна обраховуватись виходячи з 29 повних календарних місяців.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.

Щодо доводів про не зарахування при виплаті ОГД його вислуги по службі у Збройних Силах СРСР з 15.11.1984 по 25.12.1986, відповідач пояснив, що у нього не було інформації про службу позивача у ЗС СРСР, оскільки до групи персоналу ВЧ НОМЕР_1 було надано лише копії 1, 10, 11 сторінок військового квитка позивача.

Відповідач зауважив, що до наказу від 20.04.2023 №110, яким позивача було виключено зі списків особового складу, наказом від 11.06.2023 №162 внесено виправлення та зазначено, зокрема, вірну суму ОГД 12 254,15 грн.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач посилається на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 по справі №640/18061/22 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не зарахування періоду служби в ЗС СРСР до його вислуги років та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату позивачеві за весь період його служби у в/ч НОМЕР_1 надбавки за вислугу років з урахуванням його служби в лавах ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1984-1986 роках. Також позивач стверджує, що не відповідають дійсності доводи відповідача щодо того, що позивач не звертався за грошовим атестатом з огляду на подання ОСОБА_1 рапорту з проханням надати деталізовану довідку, зміст якої може базуватись на інформації, яка може бути отримана виключно на підставі грошового атестату.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотань позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_2 .

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Військову частину НОМЕР_2 (далі по тексту також - третя особа, ВЧ НОМЕР_2 ).

Третьою особою пояснень щодо адміністративного позову не надано.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Позивач є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 01.06.2018.

Відповідно до записів у військовому квитку позивача, він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_4 з 15.11.1984 по 25.12.1986 та у ВЧ НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 20.04.2023.

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.05.2023 №5/662 підтверджується проходження позивачем строкової військової служби у період з 15.11.1984 по 25.12.1986 та служби по мобілізації у період з 25.02.2022 по 20.04.2023.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2023 №110 позивача, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 07.04.2023 №41-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 20.04.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В означеному наказі зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України на 20.04.2023 становить: календарна 01 рік 01 місяць 23 дні, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів., загальна 01 рік 01 місяць 23 дні.

Відповідно до наказу від 20.04.2023 №110 позивачу встановлено до виплати ОГД у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби в сумі 11 782,84 грн.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2023 №170 внесено зміни до наказу від 20.04.2023 №110 (по стройовій частині), зокрема в частині розміру нарахування та виплати позивачу ОГД у розмірі 12 254,15 грн.

Вважаючи, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби відповідачем неправомірно не було враховано період строкової військової служби з 15.11.1984 по 25.12.1986, позивач звернувся до суду з даним позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до положень частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), в редакції станом на момент звільнення позивача зі служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією (далі по тексту також Порядок №460).

У подальшому постановою КМУ від 26.01.2022 №58 назву постанови №460 було викладено в іншій редакції - «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби». Також викладено в іншій редакції пункти 1 та 2 Порядку №460.

Відповідно до пункту 1 Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилаючись на цей пункт, позивач стверджує, що при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідач мав врахувати строк його служби у період з 15.11.1984 по 25.12.1986 (строкова військова служба) та визначити розмір ОГД з урахуванням додаткових 25 місяців служби.

Натомість, суд зазначає, що Порядок №460 був прийнятий з метою врегулювання виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.

Так, Законом України від 27 березня 2014 року № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» пункт 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було доповнено абзацом сьомим такого змісту:

"Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України".

Саме на виконання абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ і був прийнятий Порядок №460.

Суд звертає увагу на те, що особливий, пільговий порядок обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби стосується військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, згідно з пунктом 2 Порядку №460, період попередньої військової служби, на якій перебували такі військовослужбовці, враховується при обчисленні ОГД у разі, коли при попередньому звільненні з військової служби ці особи не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, на момент попереднього звільнення право особи на ОГД мало бути передбачено п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, однак не набуто такою особою.

Суд зауважує, що Закон №2011-ХІІ був прийнятий 20 грудня 1991 року, тобто після звільнення позивача зі строкової служби, що мало місце 25.12.1986. Наведене, у свою чергу, об`єктивно унеможливлює поширення дії Закону №2011-ХІІ на правовідносини, що виникли за п`ять років до моменту його прийняття, та, відповідно, надавати позивачеві право на отримання передбаченої статтею 15 цього закону ОГД у зв`язку з його звільненням зі строкової служби 25.12.1986.

З урахуванням цього, суд вважає, що відповідач правомірно здійснив нарахування та виплату позивачеві ОГД при звільненні, виходячи зі строку його служби з 25.02.2022 по 20.04.2023.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.