Справа № 280/8855/24
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 жовтня 2024 року Справа № 280/8855/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до - Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21.06.2024 р. № 0-0826-UA0082704 про визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в розмірі 18046,45 (вісімнадцять тисяч сорок шість гривень 45 копійок) гривень;

- стягнути з Відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є фізичною особою-підприємцем з видами діяльності згідно КВЕД ДК 009:2010: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) та 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна площею 1077,4 кв. м. «будівля ринку літ А» за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано в установленому порядку як ринок. Зазначає, що цей об`єкт використовується у власній господарській діяльності та відповідно пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування. Проте, відповідачем щодо позивача було винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2024 № 0-0826- НОМЕР_1 про визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в розмірі 18046,45 грн. Податок було нараховано вищезазначений об`єкт нерухомості. Позивачем зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено до Державної податкової служби України, проте, останнє залишено без змін, а скаргу без задоволення. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржене податкове-повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом.

25.09.2024 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/8855/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04.10.2024 за вх. №46087. З позиції відповідача, застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів нерухомості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для реалізації готової продукції у малих архітектурних формах та на ринках. Посилається на аналогічну позицію, зазначену в постанові Верховного Суду від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18.

Згідно податкової декларацію позивача за 2023 рік, вбачається отримання доходу обсягом 958000 грн за кодом 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. На думку відповідача, цей факт підтверджує використання об`єкту оподаткування не за цільовим визначеним призначенням (провадження діяльності з реалізації продукції), а для надання в оренду та експлуатацію з метою отримання прибутку.

Зазначає, що відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПКУ позивач не зверталася з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних та не надано документи, які підтверджують використання нежитлового приміщення ОСОБА_1 при здійсненні підприємницької діяльності.

09.10.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№46675), у якій позивач зазначає, що використана відповідачем позиція Верховного Суду в постанові від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18 є нерелевантою, оскільки стосується підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Вважає, що відповідач помилково тлумачить підпункт «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та вважає, що його застосування можливо лише у випадку, якщо нежитловий об`єкт нерухомості використовується виключно для провадження діяльності з реалізації продукції. Зазначає, що виконала обов`язок, встановлений п. 8.1 розд. VIIІ Порядку №1588, та подала повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, а тому відповідач був обізнаний про використання об`єкту нерухомого майна «будівля ринку літ А» за адресою АДРЕСА_1 для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області. Згідно реєстраційних даних основним видом діяльності є КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Інші види діяльності:

47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

69.10 - діяльність у сфері права;

81.29 - інші види діяльності із прибирання.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2024 № 0-0826-UA0082704, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості на суму 18046,45 грн., податковий період 2023 рік.

Спірне податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку, проте рішенням від 05.09.2024 № 27004/6/99-00-06-01-03-06 в задоволенні заперечень позивача було відмовлено.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України зазначає об`єкти, які не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема в підпункті «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказано, що не є об`єктом оподаткування: об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Аналіз вказаної норми свідчить, що для застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України необхідно обов`язково дотриматися усіх наступних умов:

- об`єкт повинен відноситися до нежитлової нерухомості;

- об`єкт повинен використовуватися суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу;

- суб`єкт господарювання повинен провадити свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.08.2024 у справі № 160/7228/24.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію №573873 від 14.04.1998 позивач зареєстрована, як фізична особа-підприємець, згідно ч. 3 ст. 55 Господарського Кодексу України є суб`єктом малого підприємництва, з видами господарської діяльності серед іншого 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (крім тютюнових виробів).

Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затверджених Державним комітетом статистики України від 23.12.2011 №396, клас економічної діяльності 68.20 «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» серед іншого включає «діяльність ринків».

Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105, ринок це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу, що утворені на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці та зареєстровані в установленому порядку.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: договору дарування від 01.12.1997, свідоцтва №1720 про право власності на 1/2 частину будівлі ринку від 17.11.1997, витягу з реєстру прав на нерухоме майно та державного Акту на право постійного користування землею для функціонування продовольчого ринку по АДРЕСА_1 , що об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік є саме будівля ринку загальною площею 1077,4 кв.м.

Таким чином, об`єкт нежитлової нерухомості, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме будівля ринку загальною площею 1077,4 кв.м., використовується на території ринку та з метою його діяльності суб`єктом малого підприємництва, тому не є об`єктом оподаткування.

Як зазначає відповідач, згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік, вбачається отримання доходу обсягом 958000 грн за кодом 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Посилаючись на позицію, зазначену в постанові Верховного Суду від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18, відповідач зазначає, що позивачем використовується об`єкт оподаткування не за цільовим визначеним призначенням. На його думку, цей об`єкт нежитлової нерухомості повинен застосовуватися виключно для реалізації продукції. Суд не погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити наступне.

Твердження відповідача, що об`єкт нежитлової нерухомості використовується позивачем не за цільовим призначенням, що є підставою для його оподаткування, є помилковим, та ґрунтується на невірному застосуванні позиції Верховного суду в постанові від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18. Таку позицію суд вважає невідповідною до цієї справі, оскільки вона стосувалась будівель промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відтак, доводи контролюючого органу в цій частині суд відхиляє.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166; код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 21.06.2024 № 0-0826-UA0082704.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 25.10.2024.

Суддя М.С. Лазаренко