Справа № 200/3014/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року справа №200/3014/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі № 200/3014/24 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності, яка полягає у не зарахуванні в страховий стаж навчання в ПТУ № 143 з 01.09.1984 по 18.07.1987; роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994, а також у відмові здійснити перерахунок пенсії;

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періодів: навчання в ПТУ № 143 з 01.09.1984 по 18.07.1987; роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994 та здійснити перерахунок пенсії з дня призначення пенсії по інвалідності, а саме: з 21.08.2023.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач протиправно не врахував до страхового стажу позивача спірні періоди, які підтверджуються записами в належним чином оформленій трудовій книжці.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987, а також період роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987, з 01.10.1992 по 15.06.1994.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987, а також періоди роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987, з 01.10.1992 по 15.06.1994 і здійснити перерахунок пенсії з дня призначення пенсії по інвалідності, а саме: з 21.08.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

До страхового стажу позивача не зараховано період навчання в ПТУ № 143 згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 , оскільки наданий документ має скорочення імені та по батькові особи, яка проходила навчання та якій видано вказане свідоцтво.

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 19.10.1990 наявний запис про період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987 в ПТУ № 143 з посиланням на диплом серії НОМЕР_3 , що передбачено пунктом 2.19 Інструкції № 58, проте диплом серії НОМЕР_3 , який підтверджує період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987 у ПТУ № 143, ОСОБА_1 не надав.

Періоди роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987 та з 01.10.1992 по 15.06.1994, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , не враховано до загального трудового стажу, оскільки, відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 Про трудові книжки колгоспників.

Також письмове звернення ОСОБА_1 від 18.02.2024 розглянуто управлінням відповідно до Закону України Про звернення громадян. Позивач не звертався з особистою заявою про перерахунок пенсії, відповідно, рішення про відмову в зарахуванні періодів роботи з 01.09.1984 по 18.07.1987; з 26.08.1987 по 15.11.1987; з 01.10.1992 по 15.06.1994 не приймалось.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

Відповідно до копії довідки серія 12 ААВ № 363491 до акта огляду медико-соціальної експертною комісією від 20.09.2023 позивач має першу групу інвалідності (з 21.08.2023) пов`язану з загальним захворюванням.

Рішенням № 90 від 22.11.2023 позивачу призначена пенсія по інвалідності за Законом № 1058 з 21.08.2023.

Страховий стаж позивача визначено 22 роки 22 дні (з урахуванням додаткового стажу 5 років 5 місяців 19 днів).

Також до суду надана копія довідки від 24.10.2022 № 3009- про взяття на облік внутрішньо особи, за якою ОСОБА_1 перемістився з м. Вугледар до м. Київ.

Позивач звернувся через веб-портал до ГУПФУ з заявою ВЕБ-05001-Ф-С-24-028226 від 18.02.2024, в якій просив вказати, які періоди враховано до його страхового стажу та, якщо, з якихось причин зараховано не весь стаж, просив зарахувати всі періоди.

Листом ГУ ПФУ від 28.02.2024 № 4603-3623/К-02/8-0500/24 позивачу повідомлено, що розрахунок його пенсії здійснено з урахуванням страхового стажу 16 років 7 місяців 3 дні.

До страхового стажу не зараховано період навчання в ПТУ № 143 згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 , оскільки наданий документ має скорочення імені та по батькові особи, яка проходила навчання та якій видано вказане свідоцтво.

Крім того, в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 19.10.1990 наявний запис про період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987 в ПТУ № 143 з посиланням на диплом серії НОМЕР_3 , а диплом серії НОМЕР_3 , який підтверджує період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987 у ПТУ № 143, ним не надано.

Періоди роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , не враховано до загального трудового стажу, оскільки, відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 Про трудові книжки колгоспників.

Роз`яснено, що для зарахування до стажу вказаного роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку зі встановленим та відпрацьованим мінімумом вихододнів та уточненням періодів роботи.

Звернення позивача розглянуто в порядку Закону України Про звернення громадян.

Позивач надав до суду копію свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 18.07.1987, відповідно до якого позивач навчався у період з 01.09.1984 по 18.07.1987 за програмою водій категорії С у Середньому ПТУ № 143 м. Красногорівка.

В трудовій книжці позивача НОМЕР_5 наявний запис № 1 щодо навчання позивача у період з 01.09.1984 по 18.07.1987 в СПТУ № 143 м. Красногорівка Донецької області. В графі на підставі чого внесений запис зазначений Диплом А № 206368.

Також позивачем надана копія трудової книжки позивача НОМЕР_4 , в якій наявні записи №1 щодо прийняття позивача з 26.08.1987 в члени колгоспу ім. Шевченка Мар`їнського району; №№ 2-3 щодо служби позивача у період з 17.11.1987 по 25.12.1989 в лавах Радянської армії; № 4 щодо прийняття позивача з 01.10.1992 в члени колгоспу ім. Шевченка; № 5 щодо виходу позивача 15.06.1994 із членів колгоспу ім. Шевченка.

У трудовій книжці (сторінки 18-19) наявні відомості про виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а саме 1987 рік 118 годин, 1992 рік 90 годин, 1993 рік 285 годин, 1994 рік 130 годин. Ці записи, а також запис про службу в армії скріплені однією печаткою та одним підписом.

Відповідно до Форми РС-право (станом на 05.07.2024) страховий стаж позивача з урахуванням перетину періодів усього складає 16 років 7 місяців 3 днів.

Спірні періоди навчання та роботи в колгоспі не зараховані до страхового стажу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці позивача підтверджено періоди його навчання та роботи в колгоспі, тому відповідачем протиправно не враховано спірні періоди до страхового стажу позивача.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 24 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

На підставі частин першої та другої статті 53 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана […] на підставі членства в колгоспах […], незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до підпунктів б, в пункту 2.19 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Як свідчить пункт 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства,установи,організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Як свідчать матеріали справи, в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_4 зазначено, що в періоди з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994 позивач працював в колгоспі ім. Шевченка. В трудовій книжці наявні записи про виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Ці записи скріплені однією печаткою та одним підписом, а не кожний запис окремо.

Проте, неналежне виконання записів в трудовій книжці не може позбавляти позивача права на зарахування періодів роботи з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994 до його страхового стажу.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в колгоспі з 26.08.1987 по 15.11.1987 і з 01.10.1992 по 15.06.1994.

Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 18.07.1987 позивач навчався у період з 01.09.1984 по 18.07.1987 за програмою водій категорії С у Середньому ПТУ № 143 м. Красногорівка.

З 26.08.1987 позивач прийнятий на роботу трактористом, що підтверджується його трудовою книжкою.

Отже, позивач має право на зарахування періоду навчання з 01.09.1984 по 18.07.1987 до загального страхового стажу.

Суд не приймає доводи апелянта, що позивач не звертався з відповідною заявою про перерахунок пенсії, оскільки спірні періоди пенсійний орган був зобов`язаний врахувати до страхового стажу при призначення пенсії позивача з 21.08.2023.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі № 200/3014/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі № 200/3014/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 28 жовтня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв