Справа № 420/31722/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А.

за участі: секретаря Ростомової А.П., представників відповідача Білик Р.В., третьої особи ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Національний банк України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича із складення повідомлень від 24.09.2024 № 76109127/6-20.1 та від 24.09.2024 № 76109091/6-20.1 про повернення стягувачу товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» без прийняття до виконання виконавчих листів № 420/31415/23 виданих Одеським окружним адміністративним судом 18.07.2024 р.; скасувати повідомлення від 24.09.2024 № 76109127/6-20.1 та від 24.09.2024 № 76109091/6-20.1 про повернення стягувачу - товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» без прийняття до виконання виконавчих листів № 420/31415/23, виданих Одеським окружним адміністративним судом 18.07.2024 р.; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач) відкрити виконавче провадження за виконавчим документом виданим 17.08.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом за № 420/31415/23, яким поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, надання послуг з фінансового лізингу, видані згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21 лютого 2017 року № 344, та надання гарантій, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21 лютого 2017 року № 344 та переоформлену відповідно до абзацу четвертого пункту 10 розділу II Закону України від 12.09.2019 № 79-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг; торгівлю валютними цінностями, видану відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 березня 2021 року № 26 Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії на торгівлю валютними цінностями (початок дії 24 травня 2021 року); зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим документом виданим 17.08.2024р. Одеським окружним адміністративним судом за № 420/31415/23, яким зобов`язано Національний банк України прийняти рішення про включення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» до Державного реєстру фінансових установ, мотивуючи це тим, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 420/31415/23 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНОД до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, - задоволено повністю. Вказане рішення набуло чинності 25.06.2024р., та 18.07.2024р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи № 420/31415/23, які було подано на виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Вперше ТОВ «ФІНОД» подано до Міністерства юстиції виконавчі листи № 420/31415/23, згідно реєстру від 29.07.2024р., а саме: заяви ТОВ ФІНОД від 25.07.24 № 011 та №022 з додатками, що підтверджують повноваження представника.

09.08.2024р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. складено повідомлення № 75738712/6-20.1 та № 75738649/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстави, що надані додатки до заяви не засвідчені належним чином, зокрема, відповідно до Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ від 01.07.2020 №144 (далі - ДСТУ). 04.09.2024р. ТОВ «ФІНОД» вдруге подано до Міністерства юстиції виконавчі листи № 420/31415/23, із виконанням умов вказаного ДСТУ 4163:2020, згідно реєстру із заявами від 02.09.24 № 011/2 та № 022/2 з додатками, що підтверджують повноваження представника. 24.09.2024р. державним виконавцем по виконавчим провадженням №№ 76109127, 76109091 складено повідомлення № 76109127/6-20.1 та № 76109091/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з аналогічних підстав. Позивач вважає, що наданий пакет документів було оформлено належним чином, у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень та підстав для повернення виконавчих листів у відповідача не було.

Ухвалою від 15.10.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25 жовтня 2024 року на 14 год. 00 хв.

18.10.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що до Відділу надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 420/31415/23 виданого 18.07.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Національний банк України прийняти рішення про включення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінод" до Державного реєстру фінансових установ. Надані додатки до заяви не засвідчені належним чином. зокрема, відповідно до Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020 Національного стандарту України. Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ" від 01.07.2020 №144(далі - ДСТУ).

Відповідно до вимог ДСТУ, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок) найменування посади особистого підпису особи яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Відмітку про засвідчення копїї документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копїї документа. Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. Оскільки, заява про прийняття виконавчого документа подана особою, повноваження якої не підтверджені відповідними документами, виконавчий документ повернуто заявнику без прийняття до виконання, керуючись п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження. Також до Відділу надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 420/31415/23 виданого 18.07.2024р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Національний банк України прийняти рішення, яким поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінод" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, надання послуг з фінансового лізингу, видані згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21 лютого 2017 року № 344, та надання гарантій, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21 лютого 2017 року № 344 та переоформлену відповідно до абзацу четвертого пункту 10 розділу ІІ Закону України від 12.09.2019 № 79-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг; торгівлю валютними цінностями, видану відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 березня 2021 року № 26 Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії на торгівлю валютними цінностями (початок дії 24 травня 2021 року). 24.09.2024 державним виконавцем Відділу, керуючись п.6 частини четвертої статті 4 Закону, винесено повідомлення про повернення вказаного вище виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та повернуто вказаний вище виконавчий документ без прийняття до виконання, яке направлено на адресу стягувача разом з оригіналом виконавчого документу супровідним листом від 24.09.2024, так як надані додатки до заяви не засвідчені належним чином, зокрема, відповідно до Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ" від 01.07.2020 №144.

Оскільки, заява про прийняття виконавчого документа подана особою, повноваження якої не підтверджені відповідними документами, виконавчий документ був повернутий заявнику без прийняття до виконання. Керуючись п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повертається виконавчий документ без прийняття до виконання. Та державним виконавцем не порушено вимоги Закону, а позивач має право на повторне пред`явлення виконавчого документа після виправлення недоліку. Також вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту .

22.10.2024 року до суду від представника третьої особи надійшли пояснення у яких просить відмовити у задоволенні позову, з підстав аналогічних представнику відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином та завчасно, причини поважності неявки суду не повідомив.

. Згідно ч.1-3 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 року по справі №420/31415/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінод" до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, задоволений повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України №21/1575-рк від 21 серпня 2023 року про анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг, зобов`язано Національний банк України прийняти рішення, яким поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінод" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, надання послуг з фінансового лізингу, видані згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21 лютого 2017 року № 344, та надання гарантій, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21 лютого 2017 року № 344 та переоформлену відповідно до абзацу четвертого пункту 10 розділу ІІ Закону України від 12.09.2019 № 79-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг; торгівлю валютними цінностями, видану відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 березня 2021 року № 26 Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії на торгівлю валютними цінностями (початок дії 24 травня 2021 року). Визнано протиправним та скасувано рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України № 21/1751-рк від 08.09.2023 року про виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінод" з Державного реєстру фінансових установ. Зобов`язано Національний банк України прийняти рішення про включення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінод" до Державного реєстру фінансових установ.

Вказане рішення суду набрало законної сили 25.06.2024 року та 18.07.2024 року Одеським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи, а не як вказує у п.3 та п.4 прохальній частині позову позивач -17.08.2024 року, що суд враховує як описку, так як в описовій частині позову та у п.1 та п.2 прохальної частини позову ним зазначено вірну дату 18.07.24р.

25.07.2024 року ТОВ «ФІНОД» направило до Міністерства юстиції на виконання виконавчі листи № 420/31415/23 з заявами та доданими до них документами.

09.08.2024р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. складено повідомлення № 75738712/6-20.1 та № 75738649/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав, того, що надані до заяви додатки не засвідчені належним чином.

04.09.2024р. ТОВ «ФІНОД» вдруге направило до Міністерства юстиції заяви про прийняття до виконання виконавчого листа за вих.№011/2 та вих.№ 022/2 від 02.09.24р. до кожного з яких додало відповідно свій оригінал виконавчого листа № 420/31415/23 від 18.07.2024р. , засвідчену копію наказу №19/12-1012-1к, засвідчені копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засвідчену копію паспорту директора ТОВ «Фінод» ОСОБА_2 .

За результатами розгляду вказаних заяв 24.09.2024 року за вих №76109091/6-20.1 та вих №76109127/6-20.1 державним виконавцем Яковенко В. відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав того, що надані додатки до заяви не засвідчені належним чином, зокрема, відповідно до Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ» 'від 01.07.2020 №144,, та оскільки заява про прийняття виконавчого документа подана особою, повноваження якої не підтверджені відповідними документами з посиланням на п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Також 24.09.2024 року державним виконавцем Яковенко В. відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав того, що надані додатки до заяви не засвідчені належним чином, зокрема, відповідно до Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ» від 01.07.2020 №144, та оскільки заява про прийняття виконавчого документа подана особою, повноваження якої не підтверджені відповідними документами з посиланням на п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

З вказаними повідомленнями позивач не погодився та звернувся до суду.

Джерела права та висновки суду.

. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (далі ЗУ №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.5 Закону України № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Спірним у цій справі є питання, чи були у державного виконавця перешкоди для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 16 ЗУ №1404 сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Згідно ст. 26 ЗУ №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 4 ст.4 ЗУ №1404 визначені вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Та з його змісту вбачається, що підстава зазначена державним виконавцем у повідомленнях про повернення виконавчого документу стягувач така підстава для повернення як не засвідчення належним чином копій документів не міститься.

Відповідач послався на п.10 розділу ІІ Інструкції Міністерства юстиції України з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом від 02.04.2012 № 512/5, яким зазначено, що повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами:

довіреністю фізичної особи;

довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо);

рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна;

довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;

Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Також відповідач послався на ДСТУ 4163:2020, згідно п.5.26 якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Приклад Згідно з оригіналом Менеджер із персоналу Особистий підпис Власне ім`я ПРІЗВИЩЕ Дата Відбиток печатки Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

З копій документів поданих позивачем до відповідача разом з виконавчим листом та заявою вбачається, що вони всі містять наступні написи: «Згідно з оригіналом» , напис «Ген.директор ТОВ «Фінод» Ткаленко М.А. 02.09.2024 року», поруч стоїть підпис особи та проставлений відбиток печатки підприємства ТОВ «Фінод».

Таким чином відмінність у положеннях п.5.26 ДСТУ 4163:2020 та оформленими позивачем копіями полягає у тому, що замість ім`я особи вказано ініціали, та скорочена назва посади особи підписанта «Ген.», а не -генеральний.

Проте з копій документів доданих позивачем до заяв вбачається, що в них міститься вся інформація про повну назву посади особи, яка засвідчила копії та її ім`я ( витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія паспорту, наказу №19/12-2012-1к від 19.12.2012р.).

Нормативно-правовим актом, що регулює порядок засвідчення копій документів, зокрема, є Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 глави 10 розділу ІІ Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Суд наголошує на тому, що виконання судового рішення суду є завершальною стадія судового провадження, а тому висування формальних підстав для повернення виконавчого документу виданого на виконання рішенням суду, які не передбачено ЗУ №1404 суд вважає неправомірним та яке має ознаки надмірного формалізму, який призводить до затягування в отриманні результату судового рішення прийнятого на користь стягувача.

Також суд вважає помилковими зауваження відповідача про його дискреційність у цих питаннях, виходячи з наступного.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви шляхом відкриття виконавчого провадження. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича із складення повідомлень від 24.09.2024 № 76109127/6-20.1 та від 24.09.2024 № 76109091/6-20.1 про повернення стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» без прийняття до виконання виконавчих листів № 420/31415/23 виданих Одеським окружним адміністративним судом 18.07.2024 р..

Скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича від 24.09.2024 № 76109127/6-20.1 та від 24.09.2024 № 76109091/6-20.1 про повернення стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» без прийняття до виконання виконавчих листів № 420/31415/23, виданих Одеським окружним адміністративним судом 18.07.2024 р.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом виданим 18.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом за № 420/31415/23, яким зобов`язано боржника прийняти рішення яким поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, надання послуг з фінансового лізингу, видані згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21 лютого 2017 року № 344, та надання гарантій, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 21 лютого 2017 року № 344 та переоформлену відповідно до абзацу четвертого пункту 10 розділу II Закону України від 12.09.2019 № 79-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг»; торгівлю валютними цінностями, видану відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 березня 2021 року № 26 Про затвердження Положення про порядок видачі ліцензії на торгівлю валютними цінностями (початок дії 24 травня 2021 року).

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом виданим 18.07.2024р. Одеським окружним адміністративним судом за № 420/31415/23, яким зобов`язано Національний банк України прийняти рішення про включення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» до Державного реєстру фінансових установ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНОД» (65088, Одеська обл., місто Одеса, Люстдорфська дорога, будинок 96)

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13).

Третя особа: Національний банк України (вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601) ).

Суддя Іванов Е.А