Справа № 200/4878/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 200/4878/23

адміністративне провадження № К/990/35936/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василевська Анжела Анатоліївна, на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №200/4878/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним (незаконним) та скасування окремих положень наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним (незаконним) та скасувати окремі положення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858:

- пункт 1 наказу повністю;

- абзац 2 пункту 2 наказу в частині "вести облік осіб, що перебувають на стаціонарному лікуванні (спостереженні);

- абзац 3 пункту 2 наказу в частині "щотижня особисто контролювати відправлення на медичні заклади охорони запити про перебування особового складу військової частини НОМЕР_1 у медичних закладах охорони;

- абзац 4 пункту 2 наказу в частині "здійснювати контроль за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , які безпідставно причин не повернулися в установлений термін до військової частини з лікування та доповідати цього ж дня рапортом";

- абзац 5 пункту 2 наказу в частині "знати стан хворих, що лікуються (…) в інших медичних закладах;

- абзац 6 пункту 2 наказу в частині "готувати відповідні рапорти для виплати грошового забезпечення за час перебування військовослужбовців на лікуванні після отримання поранення або травмування".

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним окремі положення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858 та скасовано:

- пункт 1 "Призначити начальника медичної служби - начальника медичного пункту капітана медичної служби ОСОБА_1 відповідальним за облік особового складу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у лікувальних закладах" - повністю;

- абзац 2 пункту 2 в частині "вести облік осіб, що перебувають на стаціонарному лікуванні (спостереженні)";

- абзац 3 пункту 2 в частині "щотижня особисто контролювати відправлення на медичні заклади охорони запити про перебування особового складу військової частини НОМЕР_1 у медичних закладах охорони" - повністю;

- абзац 4 пункту 2 в частині "здійснювати контроль за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , які безпідставно причин не повернулися в установлений термін до військової частини з лікування та доповідати цього ж дня на моє ім`я" - повністю;

- абзац 5 пункту 2 в частині "знати стан хворих, що лікуються (…) в інших медичних закладах";

- абзац 6 пункту 2 в частині "готувати відповідні рапорти для виплати грошового забезпечення за час перебування військовослужбовців на лікуванні після отримання поранення або травмування".

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним окремих положень наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858 та скасування: абзацу 3 пункту 2 в частині "щотижня особисто контролювати відправлення на медичні заклади охорони запити про перебування особового складу військової частини НОМЕР_1 у медичних закладах охорони" - повністю; абзацу 4 пункту 2 в частині "здійснювати контроль за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , які безпідставно причин не повернулися в установлений термін до військової частини з лікування та доповідати цього ж дня на моє ім`я" - повністю; абзацу 6 пункту 2 в частині "готувати відповідні рапорти для виплати грошового забезпечення за час перебування військовослужбовців на лікуванні після отримання поранення або травмування". В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2024 року касаційну скаргу Василевської А.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 200/4878/23 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України у зв`язку з тим, що касаційна скарга не містила передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

20 вересня 2024 року до Верховного Суду (далі - Суд) надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якогодіє адвокат Василевська А.А., на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 200/4878/23.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Цією ж ухвалою Судом визнані неповажними причини пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції із цією касаційною скаргою та надано строк для подання клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Одночасно скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута, а у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.

21 жовтня 2024 року від адвоката Василевської А.А., яка діє в ітересах та від імені ОСОБА_1 , на виконання ухвали про залишення без руху надійшло клопотання про усунення недоліків.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що поважність підстав пропуску строку звернення до суду із цією касаційною скаргою пов`язана із відсутністю достатніх коштів у скаржника (позивача) на правову допомогу відповідно до додаткової угоди від 02 липня 2024 року (копія додається), що засвідчується його банківською випискою від 15 жовтня 2024 року (копія додається). Адвокат пояснює, що після оплати правової допомоги ОСОБА_1 нею направлено повторну касаційну скаргу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В уточненій касаційній скарзі, поданій на виконання ухвали Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, адвокат вказує, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримано нею через підсистему «Електронний Суд» 08 травня 2024 року о 21:48, а тому враховуючи приписи абзацу 2 пункту 5 частини 6 статті 251 КАС України вважається врученим 09 травня 2024 року, тобто закінчення строку на подання касаційної скарги на вказану постанову суду апеляційної інстанції припав на 10 червня 2024 року.

Адвокат зауважує, що вперше касаційну скаргу було подано нею до суду касаційної інстанції 10 червня 2024 року, тобто з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте, ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2024 року вказану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Вказану ухвалу отримано адвокатом скаржника 11 липня 2024 року. Враховуючи вищенаведене скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із такого.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Колегія суддів, не заперечуючи права касатора на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Так, Судом установлено, що вперше подану адвокатом позивача поштою 10 червня 2024 року касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2024 року було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, у зв`язку з тим, що касаційна скарга не містила передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 479) копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху отримана представником позивача 11 липня 2024 року.

Так, отримавши 11 липня 2024 року ухвалу Верховного Суду від 28 червня 2024 року, касаційну скаргу направлено поштою 19 вересня 2024 року, і обставин, які перешкоджали скаржнику звернутися до суду касаційної інстанції без зайвих зволікань у період з 11 липня 2024 року по 19 вересня 2024 року, скаржник не наводить.

Звернення з касаційною скаргою є другим, а підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.

Суд зауважує на періоді часу, у якому відбувалося повторне звернення сторони позивача із повторною касаційною скаргою, що свідчить про допущення ним необґрунтованих зволікань щодо реалізації права на повторне звернення до суду. Так, загальний строк, що минув з дати виготовлення повного тексту постанови апеляційного суду і до дати звернення із цією касаційною скаргою становить майже пів року, що значно виходить за межі строку, встановленого КАС України для касаційного оскарження судових рішень.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Адвокат, крім відсутності у позивача коштів на оплату правничої допомоги, не навела жодних обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення у період з 11 липня 2024 року (день отримання ухвали про повернення першої касаційної скарги) по 19 вересня 2024 року (день подання повторної касаційної скарги), що складає більш ніж два місяці.

Реалізація позивачем його суб`єктивного права на касаційне оскарження судового рішення через представника не впливає на визначені процесуальним законом строки звернення із касаційною скаргою та не ставить їх в залежність від обставин можливості здійснювати адвокатом представництво інтересів клієнта в суді.

Відносини між адвокатом та його довірителем в частині оплати наданої правничої допомоги не впливають на порядок обрахунку строків звернення до суду, визначених КАС України.

Отже, на переконання колегії суддів, у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження судових рішень після повернення вперше поданої касаційної скарги без зайвих затримок і зволікань протягом розумного строку.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судового рішення не дають достатніх і переконливих підстав визнати поважними причини пропуску такого строку та його поновлення.

При цьому суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже пів року з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції та більш ніж два місяці після повернення вперше поданої касаційної скарги, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Колегія суддів враховує, що право на повторне звернення із касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Суд повторює, що повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження, а та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього.

Водночас касаційна скарга не містить доводів щодо об`єктивної неможливості звернутися позивачу із цією касаційною скаргою без зайвих затримок та зволікань.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василевська Анжела Анатоліївна, строку на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №200/4878/23.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василевська Анжела Анатоліївна, про поновлення строку на касаційне оскарження на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №200/4878/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним (незаконним) та скасування окремих положень наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василевська Анжела Анатоліївна, на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №200/4878/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним (незаконним) та скасування окремих положень наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08 червня 2023 року №858.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов О.А. Губська