Справа № 140/370/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/370/24 пров. № А/857/11065/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (суддя Плахтій Н.Б., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/370/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.11.2023 №1251 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, згідно п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2022 року виходячи з вислуги років - 24 років 8 місяців 23 дні та виплатити призначену пенсію за минулий час, з дати її призначення.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №1251 від 13.11.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 23 листопада 2020 року, виходячи з вислуги років - 24 роки 08 місяців 23 дні. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати в розмірі 1073,60 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, що на час звернення за призначенням пенсії згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (06.11.2023), редакція абзацу першого пункту 3 Постанови №393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування строку служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція пункту 3 Порядку №393. Вказує, що відповідач правомірно прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.04.2024 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права, є законними і обґрунтованими, а апеляційна скарга безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. Звільнений з військової служби з 23.11.2016 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2016 №272-ос прапорщика ОСОБА_1 , з яким наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.10.2016 №252-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби в запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, виключені зі списків частини та всіх видів забезпечення з 23.11.2016.

Згідно цього Наказу, вислуга років позивача станом на 23.11.2016 складає: в календарному обчисленні - 16 років 11 місяці 13 днів, пільгова вислуга років - 07 років 09 місяців 10 днів, загальна - 24 роки 08 місяців 23 дні (а.с. 11).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі №140/20796/23 Адміністрація Державної прикордонної служби України направила до ГУ ПФУ у Волинській області матеріали (подання від 30.10.2023 та відповідні документи) для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (а.с. 12, 42-51).

За результатам розгляду подання Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення пенсії та заяви ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення від 13.11.2023 №1251 «Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років». Підставою відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років слугувала відсутність у ОСОБА_1 календарної вислуги років (23 календарних роки) на момент звільнення зі служби (23.11.2016) визначеної статтею 12 Закону №2262 (а.с. 14).

Вважаючи таку відмову (рішення від 13.11.2023 №1251) відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про Державну прикордонну службу», пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом № 2262-XII.

За змістом статті 1 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ), особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на відповідній службі, мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 2 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж","з", статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Отже, право на пенсію за вказаною нормою п.«а» ст.12 Закону №2262-ХІІ виникає за наявності вислуги років - 25 календарних років і більше.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Постанова № 393).

Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, особам, які проходили службу в підрозділах Державної прикордонної служби. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Пунктом 1 Порядку №393 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби - 23.11.2016) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, військова служба в Державній прикордонній службі.

Відповідно до пункту «в» пункту 3 Порядку №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Так, Закон № 2262-XII як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-XII вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Відповідач, відмовляючи в призначення позивачу пенсії за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходив з того, що на день звільнення зі служби календарна вислуга років позивача за час його роботи становить 16 років 11 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-ХІІ у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 по справі №480/4241/18 зробив наступні правові висновки: - в цілях Закону №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів); - для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

З аналізу наведених правових норм слідує, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Судом встановлено, що вислуга років позивача станом на 23.11.2016 становила: календарна вислуга років - 16 років 11 місяців 13 дня, пільгова - 07 років 09 місяців 23 дні, про що свідчать наказ про звільнення від 23.11.206 №272-ос, подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.10.2023, розрахунок вислуги років (а.с. 11, зв-43, 45-46).

Право позивача на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII було встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 №140/20796/23.

Водночас, апеляційним судом відхиляються покликання апелянта про те, що відповідно до змін до Порядку №393, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393», на пільгових умовах вислуга років обчислюється лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсій, оскільки такі зміни набули чинності 19.02.2022 і до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.08.2023 у справі №200/4951/22 та від 11.09.2023 у справі №480/4827/22, судом не беруться до уваги, оскільки такі висновки ґрунтуються на іншому правовому регулюванні та стосуються правовідносин, що виникли після набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393».

Колегія суддів апеляційного суду враховує правові висновки, наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а та у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18 та вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 13.11.2023 №1251 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію, то колегія суддів звертає увагу на те, що у ст.50 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 50 Закону №2262-ХІІ, пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Позивач оскаржує рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. Згідно цього рішення, із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач звернувся 01.06.2023.

Тому, враховуючи положення ст.50 Закону №2262-ХІІ, пенсію має бути призначено з 01.06.2022. У позовній заяві позивач просив призначити пенсію саме із цієї дати з 01.06.2022.

У зв`язку з цим правильними є висновки суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 13.11.2023 №1251 та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Проте, в резолютивній частині рішення суду першої інчстанції помилково вказано період з якого слід призначити пенсію, а саме, з 23 листопада 2020 року.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати, з якої слід призначити пенсію.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи правильне по суті прийнято рішення, однак із помилковим визначенням дати задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням приписів статті 317 КАС України та наведених вище висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задоволити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в адміністративній справі №140/370/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії змінити, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду дату «з 23 листопада 2020 року» змінити на дату «з 01 червня 2022 року».

У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в адміністративній справі №140/370/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль