Справа № 280/7179/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7179/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року в адміністративній справі №280/7179/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якому позивач просить суд:

-визнати дії та рішення Відповідача, повідомлено в листі № 01 від 22.06.2022 року, стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачці, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивачки - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2021 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з Відповідача коштів в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у призначенні пенсії Позивачці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.08.2021 представник заявника адвокат Вадим Меламед, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності звернувся через електронний кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України до Відповідача з особистою відповідною заявою Позивачки про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. 31.08.2021 та 12.10.2021 Позивачка просила відповідача також здійснити відповідні запити, якщо у управління є необхідність у отриманні додаткових документів. 30.08.2021 був отриманий лист Відповідача № 0800-0202-8/57066 від 27.08.2021, у відповідності до якого, Відповідач відмовив у призначенні пенсії. 31.08.2021 представником Позивачки, який діяв на підставі належним чином оформленої довіреності особисто була подана заява про призначення пенсії, а також були надані оригінали необхідних документів для огляду та засвідчення копій. 08.09.2021 отримано другу відмову Відповідача № 0800-0217-8/58318 від 01.09.2021. 12.10.2021 та 20.10.2021 до заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком була надана додатково - копія листа від 11.10.2021 № 810/01-12 Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості з додатками. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №280/9181/21 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі № 280/9181/21 - Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року - скасовано та постановлено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення про призначення або відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за наслідками розгляду заяви від 19.08.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2021 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням поданих представником ОСОБА_1 31.08.2021 оригіналів документів для їх огляду засвідчення копії та прийняти відповідне рішення. Рішенням № 01 від 22.06.2022 відмовлено позивачці в призначенні пенсії. В обґрунтування відмови зазначено, що Позивачкою буцімто не надано оригіналів документів. Позивач вважає такі дії відповідача щодо відмови протиправними, з огляду на що, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року в адміністративній справі №280/7179/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправними дії та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилось з вказаним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Третього апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на території України, що підтверджується записами в трудовій книжці, виданої 27.12.1979, серія НОМЕР_2 .

31.05.2016 позивач виїхала на постійне проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

На підтвердження особи позивача представником надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданого 24.03.2014, дійсного до 24.03.2024.

19.08.2021 представник позивача за довіреністю звернуся до Пенсійного фонду України через Портал електронних послуг з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 27.08.2021 за вих. №0800-0202-8/57066 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило представника позивача, що питання щодо призначення пенсії можливо розглянути після звернення ОСОБА_2 з заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком №22-1 та Постановою №1279.

31.08.2021 року позивач через представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії, до якої було долучено наступні документи:

- апостильована заява про призначення пенсії (оригінал);

- довіреність на представників (оригінал для огляду та засвідчення копій);

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон (оригінал для огляду та засвідчення копій);

- ІПН ( оригінал для огляду та засвідчення копій);

- трудова книжка (оригінал для огляду та засвідчення копій)

Вказана заява була прийнята Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 31 серпня 2021 року.

Листом від 01.09.2021 №0800-0217-8/58318 про надання інформації щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , відповідач повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за віком, оскільки на день подання заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 постійно проживає на території іншої деражви (Ізраїль), тобто не виконуються умови, зокрема, статей 47, 57 Закону 1058, пунктів 2.21, 2.22, 2.23, 2.9 Порядку, а саме: не надано документи, які підтверджують особу, яка звертається за призначенням пенсії, її вік та місце проживання (реєстрації) в Україні, також оригіналів інших, необхідних для призначення пенсії, документів, зокрема оригіналів документів про стаж (трудова книжка, дипломи, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про одруження тощо).

Позивач, не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком, звернулась з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі № № 280/9181/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Третього окружного апеляційного суді від 24.05.2022 по справі № 280/9181/21 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року скасовано та постановлено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення про призначення або відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за наслідками розгляду заяви від 19.08.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2021 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням поданих представником ОСОБА_1 31.08.2021 року оригіналів документів для їх огляду та засвідчення копії та прийняти відповідне рішення.

На виконання Постанови Третього окружного апеляційного суді від 24.05.2022 справі № 280/9181/21 відповідачем прийнято рішення 22 червня 2022 року № 01 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

По-перше варто вказати на те, що позивач в обґрунтування підстав позову посилається на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 червня 2022 року № 01 про відмову в призначенні пенсії позивачу (а.с.15-16), який не був предметом дослідження під час судового розгляду справи №280/9181/21, а отже суд першої інстанції не дослідивши фактичні обставини справи та підстави позову відмовив у їх задоволенні.

Також дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції встановив, що наданий позивачкою до органу Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії від 19.08.2021 року паспорт був дійсний до 24.03.2024, про що свідчить штамп Посольства України в Державі Ізраїль на цьому паспорті, тобто, на момент звернення позивачки до із вказаною заявою про призначення пенсії паспорт був дійсним і цей факт відповідачем не заперечувався.

На момент підписання заяви про призначення пенсії за віком, яка була зареєстрована органом Пенсійного фонду України 19.08.2021, особа позивачки в Ізраїлі була верифікована ізраїльським нотаріусом на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон та означеного вище ізраїльського посвідчення особи. Нотаріально засвідчена заява позивачки була легалізована печаткою апостиль у відповідності до Гаагської конвенції, з усіма обов`язками державних органів України як країни-учасника конвенції.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою в установленому порядку підтверджено громадянство України, яке не припинено з підстав, встановлених Законом України «Про громадянство».

Той факт, що позивачка є громадянкою України, встановлений також судовими рішеннями у наведених вище справах між тими ж сторонами і не становить предмет спору у цій справі № 280/9181/21.

Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

В даному випадку відсутність відповідної міжнародної угоди між Україною та Ізраїлем не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Позивачка, не залежно від часу проживання в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Частиною 1 статті 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 від 25.11.2005 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Цим же пунктом із змінами згідно з постановою Правління Пенсійного фонду № 29-1 від 26.12.2018 передбачено, що документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

В спірному випадку позивачка на час звернення до Пенсійного фонду України із заявою від 19.08.2021 не проживає та не зареєстрований на території України. При цьому позивачка, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянкою України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави. Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Наявні у справі докази свідчать, що разом із заявою від 19.08.2021 про призначення пенсії за віком повноважним представником позивачки було подано усі законодавчо визначені документи, які дають змогу встановити особу пенсіонера, місце її проживання та вік, як того вимагають норми Порядку №22-1.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року у справі №489/89/17.

Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, міститься в п.2.1 вказаного Порядку.

Відповідно до п.2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3)перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

З наявних у справі доказів вбачається , що позивачка через свого представника, який діє на підставі виданою йому нотаріально посвідченої довіреності, подала всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за встановлених у справі обставин вважає, що позивачка має всі необхідні умови і має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

Оскільки відповідач після отримання заяви позивачки від 19.08.2021 не здійснив жодних визначених Законом дій щодо призначення позивачу пенсії за віком, він тим самим порушив право особи на отримання пенсійних виплат.

Зміст листа відповідача відповіді на заяву від 19.08.2021 про призначення пенсії за віком свідчить, що в даному випадку з боку Пенсійного органу допущена протиправна бездіяльність (невиконання покладених на нього функцій), яка виразилась у неприйнятті рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком у визначеному чинним законодавством порядку, з урахуванням висновків суду у справі між тими ж сторонами №280/9181/21, яке набрало законної сили і яким встановлено факт дотримання позивачкою вимог, зокрема, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1.

За наведених обставин, враховуючи, що спірні відносини виникли у сторін з мотивів не однократної протиправної відмови у призначені позивачці пенсії за віком з 19.08.2021, позиції позивачки щодо протиправності наданої відповідачем у листі від 22.06.2022 року відповіді з приводу поданої позивачкою заяви про призначення пенсії за віком, а також враховуючи, що в спірному випадку відповідач не довів, що, розглядаючи вдруге заяву позивачки від 19.08.2021, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання дії та рішення Відповідача стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачці, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивачки - протиправними.

Також, з огляду на те, що за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком від 19.08.2021 відповідачем надавались необґрунтовані відмови, суд апеляційної інстанції вважає, що правильно обраним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2021 року та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що як вказано Верховним Судом України у рішенні від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів ст.245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою повного захисту прав позивачки відповідач має бути зобов`язаний призначити ОСОБА_1 пенсію за віком і задоволення позову в цій частині не свідчить про втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд також враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.

Таким чином, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд апеляційної інстанції вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають як передчасні, оскільки в цій частині спір між сторонами ще не виник.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, згідно яким така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або відповідної особи.

Отже, підставою для стягнення шкоди є факт неправомірних дій певного органу чи його посадових або службових осіб; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В спірному випадку позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю відповідача, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Безпосередньо факт протиправної бездіяльності відповідача як органу Пенсійного фонду, до компетенції якого належить вирішення порушеного позивачкою у заяві від 19.08.2021 питання по призначення пенсії за віком, яка встановлена судом, сам по собі не свідчать про заподіяння моральної шкоди позивачці та не є підтвердженням того, що така бездіяльність відповідача викликали негативні наслідки моральних страждань позивачки.

Позивачкою (її представником) не доведено обставин спричинення моральної шкоди позивачці саме неправомірними, оскаржуваними, діями відповідача, вини останнього в її заподіянні, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року в адміністративній справі №280/7179/22- скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення № 01 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі від 22.06.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2021 року у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко

суддя Д.В. Чепурнов