Справа № 420/30000/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30000/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року (суддя Андрухів В.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 04.03.24) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:

- скасувати рішення Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №06 від 13.06.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, період з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року, та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, також до страхового стажу зарахувати період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач правомірно не зарахував відповідні періоди навчання, роботи позивачки при призначені пенсії за віком, оскільки у відповідача відсутня дата наказу про прийняття, назва підприємства при звільненні, відсутня печатка, посада та підпис відповідальної особи на записи про звільнення, підтверджуючі документи, а саме оригінали трудових договорів, прізвище заявниці в дипломі не відповідає її паспортним даним та період догляду за дитиною, оскільки в свідоцтві про народження відсутній штамп про видачу паспорта дитині.

Отже, Головним управлінням правомірно не зараховано до страхового стажу відносно позивачки спірні періоди у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Адже такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто підприємство, де працювала позивачка.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон №1058).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.06.2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність у заявника необхідного страхового стажу (а.с. 12).

Зі змісту цього рішення встановлено, що необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 29 років. Згідно наданих до заяви документів (Довідка про присвоєння ІН, Трудова книжка, Диплом про навчання, дані персоніфікованого обліку) страховий стаж особи становить 15 років 3 місяці 07 днів.

До страхового стажу не зараховано період роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.02.1982 року, а саме:

з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття;

з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, оскільки на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства;

з 18.02.1994 року по 22.11.1998 року, у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення;

з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року зараховано по даним персоніфікованого обліку (01.02.2001 року по 05.12.2001 року) у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме оригіналів трудових договорів.

Також не враховано період навчання з 01.09.1978 року - по 23.07.1981 року, оскільки прізвище заявниці в дипломі не відповідає її паспортним даним.

До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 12.02.1989 року відсутній штамп про видачу паспорта дитині, а в заяві заявниця не підтвердила факт догляду.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії №06 від 13.06.2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка та незарахування позивачці періоду роботи з період роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року; з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року; з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року; з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року зараховано по даним персоніфікованого обліку (01.02.2001 року по 05.12.2001 року), період навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року та незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною 30.01.1989 р.н. позбавляє ОСОБА_1 можливості отримувати пенсію за віком, чим порушується її право на соціальний захист, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла віку 60 років, отже за наявності страхового стажу не менше 29 років може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року, позивачці відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 15 років 3 місяці 07 днів, замість передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, - не менше 29 років.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.02.1982 року, а саме:

з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття;

з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, оскільки на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства;

з 18.02.1994 року по 22.11.1998 року, у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення.

Між тим, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.02.1982 року (а.с. 15-22).

У трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 05.02.1982 року, наявні такі записи (мовою оригіналу), що стосуються спірних періодів:

05.02.1982 року прийнята нянею «Шахта ім. Н.А. Изотова»;

11.02.1985 року звільнена за згодою сторін. Запис зроблений з печаткою установи;

17.12.1986 року прийнята експедитором склада «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь»;

11.05.1987 року переведена счетоводом склада;

15.11.1990 року переведена експедитором склада;

22.08.1993 року звільнена з «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь» переведенням на «Шахту ім. Н.А. Изотова». Запис зроблений з печаткою установи (погано видно реквізити печатки), зазначено посаду та ПІБ особи, якою внесений запис;

25.08.1993 року - прийнята на «Шахту ім. Н.А. Изотова» по переведенню з «Никитовского производственного обьединения «Артемуголь»;

27.11.1993 року переведена поверхневим бункерувальником на «Шахті ім. Н.А. Изотова»;

17.02.1994 року звільнена з «Шахти ім. Н.А. Изотова» за власним бажанням. Запис зроблений з печаткою установи, зазначено посаду та ПІБ особи, якою внесений запис;

18.02.1994 року прийнята в МЧП «Русь»;

22.11.1999 року - звільнена з МЧП «Русь» за власним бажанням. Запис зроблений з печаткою установи.

12.01.2001 року прийнята продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за трудовим договором з ПП ОСОБА_3 ;

12.03.2001 року звільнена з розірванням трудового договору з ПП ОСОБА_3 . Запис зроблений з печаткою роботодавця, зазначено ПІБ особи, якою внесений запис;

15.03.2001 року - прийнята продавцем за трудовим договором з ПП ОСОБА_4 ;

05.12.2001 року - звільнена з розірванням трудового договору. Запис зроблений з печаткою роботодавця, зазначено ПІБ особи, якою внесений запис.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки вказані періоди роботи, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.02.1982 року, оскільки ним виявлено недоліки у записах, а саме у зв`язку з відсутністю дати наказу про прийняття (період 05.02.1982 по 11.02.1985 року), на печатці при звільненні неможливо ідентифікувати назву підприємства (період з 17.12.1986 по 22.08.1993), у зв`язку із відсутністю печатки, посади та підпису відповідальної особи на записі про звільнення (період з 18.02.1994 по 22.11.1998), у зв`язку з відсутністю оригіналів трудових договорів (періоди з 12.01.2001 по 12.03.2001 та з 15.03.2001 по 05.12.2001).

Так, суд першої інстанції правомірно врахував, що спірні записи №№1-17 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 в цілому містять відомості, передбачені пунктами 2.2, 2.4. Інструкції №58, не містять підчисток, виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок, а також дозволяють встановити періоди роботи позивачки на відповідних підприємствах (установах, організаціях).

Також, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд не може погодитись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , у зв`язку з недоліками при її заповненні роботодавцями, оскільки такі недоліки не можуть бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивачка жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її (трудової книжки) недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року та з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.02.1982 року.

Що стосується позовних вимог про ненарахування періоду навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року через відмінність прізвища заявниці у дипломі та паспорті, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 24 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як вбачається з рішення відповідача №06 від 13.06.2023 року, разом із заявою про призначення пенсії позивачкою було подано органу ПФУ Диплом про навчання.

У матеріалах справи наявний Диплом про навчання серії НОМЕР_3 , виданий ОСОБА_1 23.07.1981 року, про те, що остання у період з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року навчалась та закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища №5 м. Сіверська Донецької області за професією «оператор птахофабрик і птахоферм» та здобула загальну середню освіту.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 12.04.1980 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 9).

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , прізвище, ім`я та по батькові позивачки - ОСОБА_1 , що відповідає запису у Дипломі про навчання серії НОМЕР_3 , виданому на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, жодних відмінностей у написанні прізвища позивачки у паспорті та дипломі суди першої та другої інстанцій не вбачають.

На підставі викладеного, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, констатує наявність у позивачки права на зарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію, періоду навчання з 01.09.1978р. по 23.07.1981р., тобто наявні підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1978 по 23.07.1981, підтвердженого Дипломом про навчання серії НОМЕР_3 .

Що стосується позовних вимог про незарахування до страхового стажу період догляду за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, час догляду за дитиною зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Згідно наявного у матеріалах справи Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 12.02.1989 року відділом РАЦС у м. Горлівка Донецької області, 30.01.1989 року у гр. ОСОБА_1 народився син ОСОБА_9 (а.с. 14).

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи наявне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 , згідно якого 31.03.1990 року ОСОБА_9 помер у віці 1 рік 2 місяці (а.с. 23).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.01.1989р. по 31.03.1990р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення від 13.06.2023 №06 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції також вірно врахував, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції при вирішенні справи, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято за результатом розгляду заяви від 06.06.2023 року, а пенсійного віку остання досягла 14.09.2022 року.

Отже, за наведеного законодавчого регулювання, позивачка набула право на призначення пенсії з 06.06.2023 року, тобто з дня звернення за пенсією, оскільки звернення за пенсією надійшло пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, визначено перелік документів, які необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

В оскарженому рішенні №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії не вказано про невідповідність заяви позивачки про призначення пенсії вимогам статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, та/або Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №06 від 13.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Втім, загальний страховий стаж позивачки, з урахуванням стажу, який безпідставно не врахований органом ПФУ в оскаржуваному рішенні, вочевидь перевищує мінімально необхідний страховий стаж 29 років, та інші підстави для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком відсутні та у рішенні №06 від 13.06.2023 року не наведені, тому в даному випадку належним та достатнім способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди: періоди роботи з 05.02.1982 року по 11.02.1985 року, з 17.12.1986 року по 22.08.1993 року, з 18.02.1994 року по 22.11.1999 року, з 12.01.2001 року по 12.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 05.12.2001 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.02.1982 року; період навчання з 01.09.1978 року по 23.07.1981 року, підтверджений Дипломом про навчання серії НОМЕР_3 ; період догляду за дитиною - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 30.01.1989 року по 31.03.1990 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов