Справа № 160/19209/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19209/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/19209/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а саме:

- не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період 10 років 03 місяці 20 днів в календарному обчисленні;

- не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення;

- не нарахування та невиплати ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане ним під час проходження служби речове майно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення з військової служби, а також вислуги позивача 10 років 03 місяці 20 днів у календарному обчисленні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості речового майна, що належить йому до видачі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року позовну заяву задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням суду, звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) про виключення позивача із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення не було вказано про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій, а тому підстав для виплати відповідачем вказаної допомоги та компенсації не було. Крім того, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року. З урахуванням того, що під час проходження військової служби або під час звільнення позивач із заявою про видачу довідки не звертався, така довідка йому надана не була.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до Послужного списку проходив військову службу за контрактом, зокрема, з вересня 2014 року у Військовій частині НОМЕР_2 та в подальшому з серпня 2022 року у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 30 квітня 2015 року Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Виконкому центральної міської районної у місті ради 08.02.2023, позивач є інвалідом війни 2 групи (до 01.02.2024р.).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №240 від 16.08.2022 року старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) № 119-РС від 21 липня 2022 року на посаду командира відділення кулеметного взводу 17 окремого стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Харків та з 16 серпня 2022 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Також у наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №240 від 16.08.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 не виплачувати щомісячну грошову премію у повному розмірі за період з 01 серпня по 16 серпня 2022 року; виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 серпня по 16 серпня 2022 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2022 рік не виплачена. Виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дій воєнного стану» та рішення Міністра Оборони України №248/1217 від 07 березня 2022 року за період з 01 серпня по 16 серпня 2022 року із розрахунку 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок за повний місяць. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2022 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» (з урахуванням змін) не виплачувалась. Провести відрахування вартості обмундирування обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння та відрахування вартості за інвентарне майно у сумі 2045грн. 01коп.

Інформації щодо нарахування і виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій вищезазначений наказ не містить.

Разом з тим, згідно з довідкою від 07.04.2023 №124, виданою ТВО начальника штабу Військової частини НОМЕР_2 , за період служби ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_2 відпустка відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» йому не надавалась, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалась.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.12.2022 року №71-РС (по особовому складу) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_6 окремого стрілецького батальйону, звільнено у відставку за підпунктом «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.12.2022 року №71-РС у відставку за підпунктом «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) вирішено вважати таким, що 31.12.2022р. справи та посаду здав, та з 31.12.2022р. виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і знято з усіх видів забезпечення.

Також в означеному наказі вказано про виплату ОСОБА_1 за період служби з 01.12.2022 по 31.12.2022 щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати в розмірі 212% від посадового окладу та надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу за військове звання та надбавки за вислуги років, відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260; про виплату позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень за період 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, включно. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік отримував. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зобов`язано виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Матеріальну допомогу для вирішених соціально-побутових питань за 2022 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, отримував.

Крім того, в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 31.12.2022 року складає: календарна 10 років 03 місяців 20 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 10 років 03 місяців 20 днів.

Інформації щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільнені, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, а також грошової компенсації вартості речового майна, що належало йому до видачі, вищезазначений наказ не містить.

При цьому, після звільнення з військової служби ОСОБА_1 неодноразово звертався до ДУ «Урядовий контактний центр» стосовно не виплати йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій при звільнені.

Листом від 28.02.2023 за вих.№613/763 Військової частини НОМЕР_4 , якою за дорученням було розглянуто вищевказане звернення, повідомлено ОСОБА_1 , що всі належні виплати при звільненні йому нараховано та виплачено на його картковий рахунок у сумі 51468,08 грн (50019,31 грн. - 12.01.2023, 1448,77 грн. - 19.01.2023), а саме: ОВЗ - 810,00 грн.; ПО - 3170,00 грн.; НВР- 1393,00 грн.; Премія - 6720,40 грн.; НОПС - 3492,45 грн.; Компенсація відпустки (10 діб) - 5 195,18 грн.; Додаткова винагорода на період воєнного стану - 30000,00 грн.; Індексація - 1470,83 грн. Щодо компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових, було повідомлено, що в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №152 вказана виплата не була зазначена. Разом з тим, позивачеві було запропоновано звернутися з цього приводу до командування Військової частини НОМЕР_1 , до заяви надати витяг з послужного списку, довідки про не виплату компенсації з військових частин, в яких він проходив військову службу, та копію посвідчення УБД.

З листа Військової частини НОМЕР_4 від 08.06.2023 №1314/2/56/2167, наданого у відповідь на звернення дружини позивача на Урядову гарячу лінію « ІНФОРМАЦІЯ_6 », слідує, що Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022 і її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.05.2023 та 05.06.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стрикуна А.С., звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, зокрема, щодо:

- внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.12.2022 року №71-РС (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби шляхом викладення підстави для звільнення позивача саме відповідно підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- щодо внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022р. №152 (по стройовій частині) про виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу шляхом викладення підстави для звільнення позивача саме відповідно підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; також шляхом визначення у цьому наказі: розміру грошової компенсації за всі невикористані ОСОБА_1 дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2015-2022 роки; визначення розміру належної ОСОБА_1 до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані ОСОБА_1 дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2015-2022 роки;

- щодо надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 ; надання переліку предметів речового майна, які не були включені до розрахунку грошової компенсації вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 .

Листом від 16.06.2023 за вих.№2797/ВП ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив представнику позивача, що згідно з пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за рапортом і на підставі наказу командира військової частини, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, при цьому, під час звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 не було наказу про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки ним не було написано та подано відповідного рапорту про отримання такої довідки. Крім того, відповідач у листі зазначив 15.02.2023 Військова частина НОМЕР_1 була розформована і внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022р. №152 (по стройовій частині) неможливо. Також відповідачем вказано, що при виключенні позивача зі списків Військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок при звільненні і зазначені в наказі про виключення зі списків частини виплати відбулись у грудні 2022 року, при цьому виплата коштів за минулі роки згідно з чинним законодавством є порушенням бюджетної дисципліни.

Крім того, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.06.2023 №26-рс (по особовому складу) були внесені зміни щодо підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а саме: пункт 33 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 29 грудня 2022 року №71-рс про звільнення з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_6 окремого стрілецького батальйону, викладено в такій редакції: «Відповідно пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованих осіб сержантського та рядового складу звільнити з військової служби: у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу 17 окремого стрілецького батальйону.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, а також щодо не видачі довідки про вартість речового майна, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Абзацами першим та другим пункту 10 Постанови №393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, за змістом правових норм частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу другого пункту 10 Порядку №393 законодавець пов`язує наявність права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з підставою звільнення (зокрема, у зв`язку із звільненням зі служби за станом здоров`я).

За змістом абзацу 4 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29 грудня 2022 року №71-рс (по особовому складу) (в тому числі з урахуванням змін, внесених до цього наказу наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.06.2023 №26-рс (по особовому складу)) та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №152 (по стройовій частині) ОСОБА_1 звільнено з військової служби саме за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_7 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , у якому, зокрема, міститься запис №15 наступного змісту: « 06.10.2022 призовною (медичною) комісією МВМКЦ «ГВКГ» визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст.52-а розкладу хвороб Наказ МОУ №402 і знятий з військового обліку (св-во про хворобу №1062-х)», а також копією свідоцтва про хворобу №1062-х.

Отже, позивач має право на отримання передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як військовослужбовець який звільняється зі служби за станом здоров`я.

Водночас, як вбачається з копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 ку №152 (по стройовій частині) слідує, що станом на день звільнення з військової служби вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 31.12.2022 склала: календарна - 10 років 03 місяців 20 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 10 років 03 місяців 20 днів.

З огляду на викладене, позивач, звільнившись з військової служби за станом здоров`я, відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен із 10 повних календарних років його військової служби.

При цьому, Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022, її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом Військової частини НОМЕР_4 від 08.06.2023 №1314/2/56/2167.

Таким чином, відповідач як правонаступник Військової частини НОМЕР_1 , був зобов`язаний нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке позивач мав право на дату звільнення, суд зазначає наступне.

Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Відповідно до п.п.19, 21 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Законами від 29 липня 2022 року №2490-IX (набрав чинності з 17.08.2022) та від 01 грудня 2022 року №2822-IX (набрав чинності з 23.12.2022) до п.п.17, 18, 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ внесено зміни, згідно з якими ці пункти викладено в наступній редакції:

«п.17. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

п.18. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

п.19. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії».

При цьому, абзацом 3 підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Поряд із щорічними відпустками, військовослужбовці мають права на отримання додаткової. Додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії «особливого періоду» під час дії воєнного стану.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно, в редакціях станом на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ст. 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Разом з цим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Відтак, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Спірні правовідносини щодо стягнення компенсації за невикористані позивачем щорічні додаткові відпустки як учаснику бойових, у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу з ним протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків, зокрема, і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд зауважує, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Як встановлено судом та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, та не заперечувалось відповідачем, позивач дійсно проходив військову службу, зокрема, з вересня 2014 року по серпень 2022 року у Військовій частині НОМЕР_2 та в подальшому з серпня 2022 року по 31.12.2022 (день виключення зі списків особливого складу частини та всіх видів забезпечення) у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 ) з 30 квітня 2015 року, а отже, саме з 30 квітня 2015 року є особою, на яку поширюється дія наведених вище норм чинного законодавства України про відпустки.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.

Таким чином, відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022р.р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року.

Щодо позовних вимог стосовно не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало йому до видачі, а також не нарахування та не виплати відповідачем грошової компенсації за неотримане ним під час проходження служби речове майно.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено однойменним Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (надалі - Порядок №178).

Відповідно до пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, й у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

Пунктом 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, з моменту виникнення права у позивача на отримання предметів речового майна, зокрема, при звільненні особи з військової служби, у відповідача виникає обов`язок видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

При цьому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно неможлива без такої довідки, що також слідує із наведених вище положень Порядку №178.

Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (надалі - Інструкція №232).

Відповідно до пункту 3 розділу І цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає: 1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств; 2) створення та утримання запасів речового майна; 3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами; 4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу; 5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України на речове забезпечення; 6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби; 7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу вищевикладеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Вказаними нормами визначено право військовослужбовця у разі звільнення з військової служби на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не наприклад «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17, від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022 і її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак, позивач у зв`язку із наведеними обставинами фактично позбавлений можливості звернутися з відповідним рапортом (заявою) безпосередньо до військової частини НОМЕР_1 .

Проте, позивач реалізував своє право шляхом звернення з відповідними заявами через свого представника до правонаступника цієї військової частини відповідача, а отже, останній, зобов`язаний був на таке звернення видати довідку про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі, а також виплатити позивачеві у зв`язку із звільненням з військової служби грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи, що Порядок №178 чітко визначає, що речове майно або грошова компенсація виплачується за бажанням військовослужбовця за місцем військової служби, за їх заявою (рапортом), судом встановлено, що позивачем заяву з вимогою виплатити останньому грошову компенсацію за речове забезпечення було направлено відповідачу, як правонаступнику військової частини, в якій позивач проходив військову службу.

Проте, незважаючи на звернення позивача із відповідною заявою, грошова компенсація за неотримане речове майно позивачеві відповідачем виплачена не була, а також відповідачем не була видана довідка про вартість такого речового майна.

За таких обставин, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, а також щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно є протиправною.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення похідних вимог щодо зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало йому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні з 31.12.2022 року зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а також нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане ним речове майно.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні.

Статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, позивачу при звільненні з військової служби крім виплат, вказаних у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині), також належали до виплати одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022р.р., а також грошова компенсація вартості за неотримане ним речове майно, проте, ці виплати позивачу у встановлені ст.116 КЗпП України строки здійснені не були, що свідчить про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/19209/23 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/19209/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко