Справа № 349/1598/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 349/1598/24 пров. № А/857/24155/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року (головуючого судді Рибія М.Г., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 13 хв. в м. Рогатин) у справі №349/1598/24 провадження №2-а/349/10/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.09.2024 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 995 від 20.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. Вказує, що суд першої інстанції прийняв до розгляду відзив, котрий поданий не через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», хоча відповідач як орган державної влади мав обов`язок подати відзив через ЄСІТС «Електронний суд», там паче, що він має зареєстрований у ЄСІТС «Електронний суд», також такий відзив не був надісланий представнику позивача. Посилається на позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 26 жовтня 2023 року по справі №640/33154/20, а також у справі №120/953/22-а де Верховний Суд зазначив, що скарга була подана в паперовій формі та підписана представником Головне управління ДПС. Але у ній відсутні відомості щодо наявності/ відсутності у Головного управління ДПС у Вінницькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України електронного кабінету, а також відсутня інформація про дату отримання скаржником копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується. Отже, касаційну скаргу варто залишити без руху. Вищенаведене підтверджує сформовану судову практику про те, щодо того які процесуальні наслідки застосовуються до заяв особи по суті справи, які подані до суду без використання підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», коли використання такої системи є обов`язковим. Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 8 лютого 2024 року у справі № 480/8341/22, встановив, що участь позивача (як учасника справи) у судовому процесі через свого представника прирівнюється до участі позивача, тобто учасника справи, для якого у статті 295 КАС України визначені строки на апеляційне оскарження судового рішення. Таким чином, представник позивача також мав отримати відзив на позовну заяву. При винесені оскаржуваного рішення суд брав до уваги та керувався відзивом та додатками до нього, які були подані із грубим порушенням норм процесуального права, що спричинило винесення незаконного рішення. Звертає увагу, що окрім взяття до уваги відзиву, який був поданий із порушенням норм процесуального права, суд порушив порядок реєстрації вхідного документа, жодним чином не зареєструвавши відзив в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» (скріншот із Електронного кабінету адвоката додається). Таким чином позивач був позбавлений можливості ознайомитись із цим відзивом та додатками до нього, така заява як відзив на позовну заяву відсутня в матеріалах справи та не була належним чином зареєстрована, чим грубо порушено рівність учасників судового процесу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача адвокат Петречків Н.-Д.Я. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 17.08.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було доведено вимоги законодавства України з питань оборони, що підтверджується копією відповідного акта доведення вимог законодавства України з питань оборони (офіційне попередження), яке підписане позивачем (аркуш справи 28).

17.08.2024 т. в. о. 4-го відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 видав направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, що підтверджується копією цього направлення (аркуш справи 31).

ОСОБА_1 17.08.2024 відмовився від проходження медичного огляду, що підтверджується актом про відмову проходити медичний огляд, складеним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аркуш справи 32).

Згідно протоколу № 4/3164 від 17.08.2024 про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який складено в м. Рогатині старшим лейтенантом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , зазначено, що 17.08.2024 о 15.00 год. сержант запасу ОСОБА_1 , який був скерований на медичний огляд з метою встановлення придатності за станом здоров`я до проходження військової служби у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, відмовився його проходити, чим порушив вимоги п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Протокол було складено за присутності ОСОБА_1 , адже: в ньому зазначено відомості про його особу: місце роботи, номер телефону; документ, на підставі якого встановлено особу витяг з Дії (єДокумент), військовий квиток. Наявність цих відомостей в протоколі очевидно пояснюється тим, що їх повідомив ОСОБА_1 та надав відповідні документи; наявні підписи двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від надання пояснень, підписання протоколу та отримання примірника протоколу;

В оскаржуваній постанові № 995 від 20.08.2024, винесеній начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн зазначено, що: «Сержант запасу ОСОБА_1 був скерований на медичний огляд з метою встановлення придатності до військової служби, у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації. Однак сержант ОСОБА_1 будучи скерованим для проходження медичного огляду, відмовився його проходити, чим порушив вимоги п. п. 1,3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Не погодившись із даною постановою про адміністративне правопорушення позивач звернувся до суду щодо її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та правомірною, винесеною з дотримання вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Із початком широкомасштабної військової агресії рф фундаментальні національні інтереси, які полягають у збереженні суверенітету, територіальної цілісності і незалежності, що є засадничими умовами реалізації права Українського народу на самовизначення та збереження держави Україна, викликали потребу у невідкладній повній мобілізації оборонних ресурсів для забезпечення відсічі агресору, в тому числі громадян України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин 5 та 6 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

У відповідності до частини 1 статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560:

Резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направленняна військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду (п. 74).

Контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки (78).

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1).

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3).

Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що під час дії особливого періоду 17.08.2024 ОСОБА_1 який був скерований на медичний огляд з метою встановлення придатності за станом здоров`я до проходження військової служби у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, відмовився його проходити, чим порушив вимоги п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

ОСОБА_1 17.08.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було доведено вимоги законодавства України з питань оборони, що підтверджується копією відповідного акта доведення вимог законодавства України з питань оборони (офіційне попередження), яке підписане позивачем (аркуш справи 28).

17.08.2024 т. в. о. 4-го відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 видав направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, що підтверджується копією цього направлення (аркуш справи 31).

ОСОБА_1 17.08.2024 відмовився від проходження медичного огляду, що підтверджується актом про відмову проходити медичний огляд, складеним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аркуш справи 32).

По причині викладеного відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та ухвалена постанова про накладання адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оспорювана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, стягнення накладено в межах санкції статті та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а наявні докази підтверджують обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції прийняв до розгляду відзив, котрий поданий не через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», хоча відповідач як орган державної влади мав обов`язок подати відзив через ЄСІТС «Електронний суд», то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із частиною 1 статті 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зокрема, пунктом 3 частини 3 статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

За змістом частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати, зокрема: процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6) та інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункт 7).

Відповідно до частини 8 статті 44 КАС України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

За загальним правилом, визначеним частиною 2 статті 159 КАС України відзив - це заява по суті справи, подання якої, в силу вимог частини четвертої цієї ж статті Кодексу, є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 2 статті 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Згідно частини 6 статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2024 відкрито провадження у справі № 349/1598/24, справу призначено до розгляду на 11.09.2024 о 14 год. 00 хв.

Згідно із довідкою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2024, вказану ухвалу доставлено до Електронного кабінету відповідача 03.09.2024.

Представник позивача Поплавська Т.П. 09.09.2024 подала до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.

10.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву із долученими доказами. Також ІНФОРМАЦІЯ_3 подано чек АТ «Укрпошти» про направлення рекомендованого листа ОСОБА_1 (аркуш справи 33).

Представник позивача Поплавська Т.П. 12.09.2024 подала до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області клопотання про залишення заяви без розгляду, оскільки відповідач мав подати відзив із додатками через Електронний Суд.

Колегія суддів зазначає, що вказане клопотання свідчить про обізнаність представника позивача про обставини справи, що не позбавляло позивача та його представника можливість звернутися до суду першої інстанції та отримати відзив з додатками, тобто належним чином, добросовісно скористатися своїми правами передбаченими статтею 44 КАС України, як свідчить чек АТ «Укрпошти» рекомендований лист ОСОБА_1 був направлений відповідачем.

Суд звертає увагу, що прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції в судовому засіданні в яке позивач та представник позивача не з`явилися, тобто їх дії зумовлені власною поведінкою. При цьому, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Натомість, пояснення позивача та його представників, спрямовані на уникнення несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, не є беззаперечним доказом неправомірності дій посадової особи відповідача.

Відносно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуального права відповідачем щодо подання відзиву на позовну заяву з доданими доказами через поштове відправлення, а не через ЄСІТС, то колегія суддів погоджується, що відповідачем в цій частині допущено порушення процесуальних норм, однак таке порушення не вплинули на правильність прийнятого рішення у даній справі судом першої інстанції, що у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України не є підставою для скасування або зміни оскарженого рішення суду.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, оскільки вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статтею 210-1 КУпАП доведена в повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд не приймає доводи скаржника, які ґрунтуються на висновках Верховного Суду, по справах №640/33154/20, №120/953/22-а, № 480/8341/22, оскільки правовідносини в цих справах не є релевантними із спором за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2024 року у справі №349/1598/24 провадження №2-а/349/10/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 28.10.2024