Справа № 420/12382/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича про визнання протиправними дій

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 22.04.2024 надійшла позовна заява Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії Таїровського селищного голови ОСОБА_2 щодо передачі права на ведення пленарного засідання 37-ї сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та фактичному на ній головуванні секретарю ради Орлову Олександру Віталійовичу, що відбулось 02 квітня 2024 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на 37-й сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що відбулась 02.04.2024 Таїровським селищним головою ОСОБА_2 в було передано ведення пленарного засідання селищної ради та фактичне головування секретарю ради ОСОБА_3 , що підтверджується відеозаписом засідання сесії ради розміщеному за посиланням - https://m.youtube.com/watch?v=h6nbps4uP90. Під час засідання зазначеної сесії ради позивачем, було надано запитання голові ОСОБА_2 на якій підставі останнім передається головування на сесії ради секретарю Орлову О.В., на що вмотивованої відповіді так надано і не було. Дії Таїровського селищного голови, на думку позивача, є протиправними та такими, що порушують права депутатів ради відповідно Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

29.04.2024 ухвалою судді позовну заяву Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви відповідно до ст.5 та 161 КАС України.

07.05.2024 до суду надійшла заява позивача Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 (вхід.№18138/24) про усунення недоліків та надано позовну заяву.

13.05.2024 ухвалою судді продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання позовної заяви відповідно до приписів ст.ст.5, 160 КАС України.

20.05.2024 до суду надійшла заява позивача (вхід.№19745/24) на виконання вимог ухвали від 13.05.2024 разом із позовом Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Таїровського селищного голови ОСОБА_2 щодо передачі права на ведення пленарного засідання 37-ї сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та фактичному на ній головуванні секретарю ради Орлову Олександру Віталійовичу, що відбулось 02 квітня 2024 року;

- зобов`язати Таїровського селищного голову утриматись від передання права на ведення подальших сесій Таїровської селищної ради та фактичному головуванню секретарю Таїровської селищної ради Орлову Олександру Віталійовичу у присутності Таїровського селищного голови.

27.05.2024 ухвалою судді повернуто позовну заяву Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 вича до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024 апеляційну скаргу Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження у справі.

09.08.2024 справа № 420/12382/24 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду (вхід.№32701/24) та передана судді Скупінській О.В. для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 13.08.2023 позовну заяву Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (ст.262 КАС України).

24.09.2024 (вхід.№ ЕС/45715/24) та 25.09.2024 (вхід.№ ЕС/46091/24) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Таїровський селищний голова вважає вимоги позивача необґрунтованими, а також, що у задоволенні позову має бути відмовлено.

Як вказано у відзиві, позивач не зазначив, який саме законний інтерес та які права як депутата Таїровської селищної ради були порушені Таїровським селищним головою своїми діями та під час виконання ним повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також не зазначено про ефективність виконання такого судового рішення

У відзиві зазначено, що дійсно, частиною 3 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях та частиною 4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова, зокрема, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради. Разом із тим, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містить імперативних положень про заборону сільському/селищному/міському голові надавати доручення секретарю відповідної сільської/селищної/міської ради здійснювати голування на пленарному засіданні сесії відповідної ради. До того ж, статтею 55 Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району (затвердженого рішенням Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII), у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову та дату проведення наведеного позивачем пленарного засідання сесії селищної ради по даній справі, визначено: Секретар селищної ради скликає сесії ради у разі немотивованої відмови селищного голови або неможливості ним скликати сесію ради та у інших випадках, передбачених ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради; за дорученням селищного голови веде засідання ради, підписує додатки до рішень селищної ради; а у випадках, передбачених ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», веде засідання селищної ради та підписує її рішення, організовує підготовку сесій селищної ради, питань, що вносяться на розгляд селищної ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень селищної ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та інших законів. Також стаття 146 Регламенту встановлює, що пленарне засідання селищної ради відкриває, веде та закриває селищний голова (головуючий на пленарному засіданні) або секретар селищної ради (секретар пленарного засідання). Аналогічні положення містить Рішення Таїровської селищної ради №807-VIII від 02.04.2024 «Про внесення зміни до рішення Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII «Про затвердження Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області VIII скликання». Також, і аналогічні положення містить Регламент в останній редакції, який є чинним на дату подання даного відзиву та є додатком до рішення Таїровської селищної ради №855-VIII від 26.06.2024, яким внесено зміни до рішення Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII «Про затвердження Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області VIII скликання» (зі змінами) та викладено Регламент в новій редакції.

Також, відповідач зауважує, що така посада, як «голова Таїровської селищної ради (тобто, як вважає позивач, голова місцевої ради) взагалі не існує в силу положень ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а передбачає таку посаду як селищний голова, про що як депутату відповідної селищної ради, позивачу повинно бути відомо.

Отже, на думку відповідача, доводи і твердження ОСОБА_1 , які наведені у адміністративному позові, є необґрунтованими і непереконливими та такими, які фактично зводяться до власного тлумачення положень законодавства про місцеве самоврядування та висновків Європейського суду з прав людини, а тому адміністративний позов, на думку Таїровського селищного голови, задоволенню не підлягає.

30.09.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №47263/24), в якій, зокрема, вказано, що дії відповідача з передачі повноважень секретарю ради ОСОБА_3 на постійній основі та у повному обсязі на проведення засідань Таїровської селищної ради і головуванню на них секретарем ради можна кваліфікувати як такі, що є протиправними, 1 порушують вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», направлені на уникнення відповідача від персональної відповідальності як посадової особи органу місцевого самоврядування. Окрім того, під час ведення засідань сесій Таїровської селищної ради та головування на них, секретарем ради ОСОБА_3 порушуються права як депутата Таїровської селищної ради, які полягають у тому, що секретарем ради обмежується право на виступ під час засідання, заперечення висловлені на засіданні сесії ради, неодноразові погрози секретаря у мою адресу примусового видалення із засідання сесії ради.

07.10.2024 до суду надійшли заперечення (вхід.№ ЕС/49658/24), в яких з покликанням на доводи, які були викладені у відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської Синіговця Володимира Івановича до Таїровського селищного голови ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву, відповіді на відзив, заперечень і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

ОСОБА_1 є депутатом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що підтверджується копією посвідчення №12 (а.с.19).

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, на 37-й сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що відбулась 02.04.2024 Таїровським селищним головою ОСОБА_2 в було передано ведення пленарного засідання селищної ради та фактичне головування секретарю ради ОСОБА_3 , що підтверджується відеозаписом засідання сесії ради розміщеному за посиланням - https://m.youtube.com/watch?v=h6nbps4uP90.

Як стверджує позивач, під час засідання зазначеної сесії ради позивачем, було надано запитання голові ОСОБА_2 на якій підставі останнім передається головування на сесії ради секретарю ОСОБА_3 , на що вмотивованої відповіді так надано і не було.

Вважаючи протиправними дії Таїровського селищного голови ОСОБА_2 щодо передачі права на ведення пленарного засідання 37-ї сесії Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області та фактичному на ній головуванні секретарю ради Орлову Олександру Віталійовичу, що відбулось 02 квітня 2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що вини між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Повноваження сільських, селищних, міських голів можуть бути тимчасово покладені на керівника відповідної військово-цивільної адміністрації відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації".

Статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження сільського, селищного, міського голови.

Згідно з ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Частиною 4 даної статті визначено, що сільський, селищний, міський голова:

1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету;

3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету;

4) вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради;

5) вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради;

6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України;

7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету;

8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради;

9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання;

10) призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру";

11) скликає загальні збори громадян за місцем проживання;

11-1) вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги;

11-2) вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги;

12) забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету;

13) є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою;

14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

15) звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів;

16) укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради;

17) веде особистий прийом громадян;

18) забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань;

18-1) бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";

19) здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів;

20) видає розпорядження у межах своїх повноважень;

Частиною 3 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що секретар сільської, селищної, міської ради:

1) у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови;

2) скликає сесії ради у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради;

3) веде засідання ради та підписує її рішення у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону;

4) організує підготовку сесій ради, питань, що вносяться на розгляд ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та інших законів;

5) забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності;

6) за дорученням сільського, селищного, міського голови координує діяльність постійних та інших комісій ради, дає їм доручення, сприяє організації виконання їх рекомендацій;

7) сприяє депутатам ради у здійсненні їх повноважень;

8) організує за дорученням ради відповідно до законодавства здійснення заходів, пов`язаних з підготовкою і проведенням референдумів та виборів до органів державної влади і місцевого самоврядування;

9) забезпечує зберігання у відповідних органах місцевого самоврядування офіційних документів, пов`язаних з місцевим самоврядуванням відповідної територіальної громади, забезпечує доступ до них осіб, яким це право надано у встановленому порядку;

10) вирішує за дорученням сільського, селищного, міського голови або відповідної ради інші питання, пов`язані з діяльністю ради та її органів.

Частиною 6 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.

У цих випадках сесія скликається:

1) якщо сесія не скликається сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті, районної, обласної ради) у строки, передбачені цим Законом;

2) якщо сільський, селищний, міський голова (голова районної у місті, районної, обласної ради) без поважних причин не скликав сесію у двотижневий строк після настання умов, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Статтею 55 Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району, затвердженого рішенням Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII, у редакції, чинній станом на дату подання адміністративного позову та дату проведення наведеного позивачем пленарного засідання сесії селищної ради по даній справі, визначено:, що секретар селищної ради скликає сесії ради у разі немотивованої відмови селищного голови або неможливості ним скликати сесію ради та у інших випадках, передбачених ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради; за дорученням селищного голови веде засідання ради, підписує додатки до рішень селищної ради; а у випадках, передбачених ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», веде засідання селищної ради та підписує її рішення, організовує підготовку сесій селищної ради, питань, що вносяться на розгляд селищної ради, забезпечує оприлюднення проектів рішень селищної ради відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та інших законів.

Стаття 146 Регламенту встановлює, що пленарне засідання селищної ради відкриває, веде та закриває селищний голова (головуючий на пленарному засіданні) або секретар селищної ради (секретар пленарного засідання).

Аналогічні положення містить Рішення Таїровської селищної ради №807-VIII від 02.04.2024 «Про внесення зміни до рішення Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII «Про затвердження Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області VIII скликання».

Крім того, аналогічні положення містить Регламент в останній редакції, який є чинним на дату подання даного відзиву та є додатком до рішення Таїровської селищної ради №855-VIII від 26.06.2024, яким внесено зміни до рішення Таїровської селищної ради від 10.12.2020 №5-VIII «Про затвердження Регламенту Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області VIII скликання» (зі змінами) та викладено Регламент в новій редакції.

Так, як вже встановлено судом ОСОБА_1 є депутатом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що підтверджується копією посвідчення №12 (а.с.19).

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся саме як депутат.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України «Про статус депутатів місцевих рад».

Статтею 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до медіа комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Статтею 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що протягом усього строку розгляду даної справи позивач не зазначив, за відновленням якого саме порушеного права він звернувся до суду з даним позовом та з метою реалізації якого права, визначеного ч.1 ст.11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» подано цей позов.

У розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їхнього порушення. Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.

Суд також звертає увагу на те, що у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їхнього порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень. Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини другої статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

Вказана правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17.

При тлумаченні вищезгаданих норм права, Верховний Суд України в постанові від 15 грудня 2015 року (справа № 800/206/15) вказав на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов`язку, а обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Тобто, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу Вищий господарський суд України в постанові від 28 липня 2010 зазначив таке: Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що доводи, викладені у позовній заяві, є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах

Аналіз вищенаведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу суду дійти висновку, що в даному випадку у позивача відсутнє порушене право вказаними відповідями, яке підлягає захисту в порядку адміністративного провадження, що свідчить на користь відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій необхідно відмовити.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Депутата Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 до Селищного голови Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Депутат Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Селищний голова Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича (65495, Одеська область, Одеський район, смт Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, буд. 27).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.