Справа № 500/2081/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2081/24 пров. № А/857/17604/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль) у справі № 500/2081/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №407/а щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі п.п. "г", п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. "г", п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_1 №407/а від 24.01.2024 про відмову у звільненні старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби з підстав п.п. "г", п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 26.12.2023 про звільнення з військової служби з підстав п.п. "г", п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) та прийняти рішення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав доказів того, що неповнолітні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не мають діда, баби, повнолітніх братів та сестер, здатних його утримувати або наявності у матері цієї дитини поважних причин, за яких вона не може надавати йому належного утримання. Зазначає, що позивачем не надано жодних даних щодо розміру отриманих ним доходів, що не дозволяє встановити, чи дійсно заявник мав фактичну можливість надавати матеріальну допомогу пасинкам, тобто утримувати їх. Щодо акту від 30.11.2023 та посвідчення багатодітної сім`ї (серія НОМЕР_2 ) від 15.12.2023 вказує, що дані документи не можуть підтверджувати факт перебування на утриманні неповнолітніх дітей, а є лише підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю і можуть лише опосередковано свідчити про можливий факт утримання неповнолітніх дітей.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 07 березня 2022 року мобілізований та проходить військову службу в Збройних Силах України в званні старшого солдата на посаді водія другої їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

17 квітня 2020 року між позивачем та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був укладений шлюб, який зареєстрований Літинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, яка видана 30.11.2023 № 1782 Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області, позивач зі своєю дружиною проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Від шлюбу у них з дружиною є спільна малолітня донька - ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження (Серія НОМЕР_3 ), яке видане Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області 30 листопада 2023 року.

Дружина позивача - ОСОБА_4 від попереднього шлюбу також має двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5 ).

Відповідно до посвідчення багатодітної сім`ї (Серія НОМЕР_2 ), яке видане 15 грудня 2023 року Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницькою РВД, ОСОБА_1 є багатодітним батьком.

Актом комісії Літинської селищної ради від 30.11.2023 в результаті обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 встановлено, що троє малолітніх дітей разом з позивачем та його дружиною спільно проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 . Комісією в акті також зазначено, що фінансовим забезпеченням сім`ї займається чоловік - ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_4 не працює, так як знаходиться на лікарняному по вагітності та пологах.

Біологічні батьки малолітніх дітей дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не приймають жодної участі в утриманні та забезпеченні дітей у зв`язку із смертю, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (Серія НОМЕР_6 ) та Свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 (Серія НОМЕР_7 ).

Довідкою від 19.12.2023 № 1883, яка видана Літинською селищною радою ОСОБА_1 1992 р.н. жителю АДРЕСА_1 встановлено, що основним фінансовим утриманням сім`ї займається позивач, так як дружина ОСОБА_4 на цей час не працює, аліментів на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не отримує у зв`язку із смертю їх біологічних батьків. Крім цього, у довідці також встановлено, що до складу сім`ї позивача дійсно входять: ОСОБА_4 , 1991 р.н. - дружина; ОСОБА_5 , 2023 р.н. - дочка; ОСОБА_3 , 2010 р.н. - пасинок; ОСОБА_2 , 2008 р.н. - падчерка.

Згідно з базою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень в Літинському відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні не перебувають будь-які виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_2 , 2008 р.н. та ОСОБА_3 , 2010 р.н., що підтверджується Довідками Літинського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області від 21.02.2024 № 22.4.-37/3373 та № 22.4.-37/3374.

26.12.2023 позивачем був поданий рапорт командиру роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який був зареєстрований 04.01.2024 (Вх. Ке 5 3/а), з проханням звільнити його з військової служби у зв`язку з перебуванням в нього на утриманні трьох дітей до 18 років на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та надіслати особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом з рапортом про звільнення з військової служби позивачем був наданий наступний перелік підтверджуючих документів: 1. Свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (Серія НОМЕР_3 ); 2. Свідоцтво про шлюб з дружиною ОСОБА_4 (Серія НОМЕР_8 ); 3. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Серія НОМЕР_4 ); 4. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Серія 1- АМ Ке 166634); 5. Довідка про склад сім`ї від 30.11.2023 Ке 1782; 6. Акт обстеження житлово- побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 30.11.2023; 7. Свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (Серія І-АМ Ке 533984); 8. Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (Серія І-АМ Ке 538246); 9. Свідоцтво про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 (Серія І-АМ Ке 094893); 10. Свідоцтво про зміну імені ОСОБА_9 (Серія І-АМ Ке 005706); 11. Копія паспорту ОСОБА_1 ; 12. Копія картки платника податків ОСОБА_1 ; 13. Копія паспорту ОСОБА_4 ; 14. Копія картки платника податків ОСОБА_4 ; 15. Копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо активного запису про народження; 16. Довідка від 19.12.2023 Ке 1883, яка видана Літинською селищною радою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 жителю АДРЕСА_1 .

24.01.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 за результатом розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення була надана відмова в задоволенні рапорту з зазначенням наступної підстави: в додатках до рапорту старшого солдата ОСОБА_1 відсутні документи, які б підтверджували, що на його утриманні перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Зокрема, у підпункті г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачені підстави звільнення військовослужбовців через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З матеріалів справи вбачається, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації.

Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454 і відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. (далі - Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п.14.10 Інструкції).

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення, а розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту.

Колегія суддів наголошує, що згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Як вже було встановлено, позивач подав рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку з перебуванням в нього на утриманні трьох дітей до 18 років на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

До рапорту позивач додав наступні документи:

1. Свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (Серія НОМЕР_3 );

2. Свідоцтво про шлюб з дружиною ОСОБА_4 (Серія НОМЕР_8 );

3. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Серія НОМЕР_4 );

4. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (Серія 1- АМ Ке 166634);

5. Довідка про склад сім`ї від 30.11.2023 Ке 1782;

6. Акт обстеження житлово- побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 30.11.2023;

7. Свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (Серія І-АМ Ке 533984);

8. Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (Серія І-АМ Ке 538246);

9. Свідоцтво про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 (Серія І-АМ Ке 094893);

10. Свідоцтво про зміну імені ОСОБА_9 (Серія І-АМ Ке 005706);

11. Копія паспорту ОСОБА_1 ;

12. Копія картки платника податків ОСОБА_1 ;

13. Копія паспорту ОСОБА_4 ;

14. Копія картки платника податків ОСОБА_4 ;

15. Копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо активного запису про народження;

16. Довідка від 19.12.2023 Ке 1883, яка видана Літинською селищною радою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 жителю АДРЕСА_1

З відповіді відповідача від 24.01.2024 №407/а вбачається, що відповідач одним абзацом повідомив позивача, що в додатках до рапорту відсутні документи, які б підтверджували, що на утриманні позивача перебуває троє і більше дітей віком до 18 років (а.с.40).

Колегія суддів звертає увагу, що у відповіді відсутня інформація про те, чому не достатньо наданих документів і які саме документи має надати позивач для належного розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, що зумовило невизначеність і неповноту відповіді військової частини для особи, що подала рапорт.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач формально віднісся до розгляду рапорту і рапорт позивача не є належним чином вирішеним.

Колегія суддів констатує, що саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Апеляційний суд наголошує, що згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 Кодексу адміністративного України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

За своєю правовою природою бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була вчинити відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів констатує, що належні та допустимі докази того, що рапорт позивача розглянуто відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України в матеріалах справи відсутні і це позбавило позивача можливості належно захистити своє право на звільнення з військової служби.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт згідно вимог законодавства та прийняти мотивоване та обгрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням висновків суду.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі № 500/2081/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар