Справа № 340/5199/24
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5199/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ПШ №053321 від 30.07.2024 про накладення адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних зазначено, що позивач не мала статус автомобільного перевізника під час здійснення господарської операції з перевезення вантажів, а була лише власником транспортного засобу, який передала у тимчасове користування своєму батькові - суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди транспортного засобу №б/н від 30.05.2024. На момент прийняття рішення у відповідача були відсутні документальні та письмові докази, які б підтверджували, що позивач була автомобільним перевізником. Також зазначено, що в ході проведення перевірки інспектор зафіксував відсутність щоденних реєстраційних листків праці та відпочинку водія ОСОБА_3 за 18.05.2024 та 19.05.2024, в той час як у ці дні водій (тоді ще працюючи на ФОП ОСОБА_1 ) не працював, що підтверджується бланком підтвердження діяльності №б/н від 22.05.2024, а відтак і не міг мати тахокарти за ці календарні дати. Крім того, посилається на те, що спірна постанова №053321 від 30.07.2024 була винесена посадовою особою - в.о. Начальника відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хорзеєвою Ольгою Анатоліївною, яка на момент прийняття рішення не мала відповідних службових повноважень щодо прийняття такого роду рішень, тобто була не уповноважена на прийняття таких рішень.

Ухвалою судді від 12.08.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (а.с.46).

12.08.2024 року від позивача надійшли додаткові докази в обґрунтування своєї позиції, що не були долучені до позовної заяви (а.с.50-52).

Заперечуючи проти задоволення позову представником відповідача надано відзив на позовну заяву (а.с.59-62), в якому зазначено, що в діях відповідача під час здійснення своїх владних управлінських функцій відсутні будь-які порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Зазначив, що 31.05.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на а/д М-30, 347 км+527м проводилась рейдова перевірка під час якої був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажів без документів передбачених Законом України Про автомобільний транспорт. Під час здійснення перевірки водій ОСОБА_3 не надав державному інспектору тахокарти за 18.05.2024 року, 19.05.2024 року або бланк підтвердження діяльності водія відповідно до вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт. У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень державними інспекторами складено Акт №АР 036579 від 31.05.2024 року. Водій зі змістом Акту №036579 від 31.05.2024 року був ознайомлений та надав пояснення. Під час рейдової перевірки водієм було надано примірник товарно-транспортної накладної на вантаж від 31.05.2024 №Р545, в якій автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_4 без ідентифікуючих ознак та бланки підтвердження діяльності водія, відповідно до яких автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 . Позивач неодноразово запрошувалась на розгляд справи, проте, на розгляд справи позивач не прибула, та окрім запитів жодних пояснень да документів від ФОП ОСОБА_1 не надходило. За результатами розгляду справи, за наявною інформацією у Відділі було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 053321 від 30.07.2024 року за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, стверджував, що ОСОБА_5 , яка на час винесення спірної постанови, виконувала обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби з безпеки на транспорт, має повноваження на розгляд справ про порушення автотранспортного законодавства та приймати постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Позивачем надана відповідь на відзив, в якому повністю не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що докази - позивач не є автомобільним перевізником надсилались на електронну адресу відповідача. Також акцентує увагу на тому, що постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу №ПШ 053321 від 30.07.2024 року прийнята особою, яка на момент прийняття рішення не мала відповідних службових повноважень щодо прийняття такого роду рішень, тобто була не уповноважена на прийняття таких рішень (а.с.87-92).

Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає про відсутність у відповідача підтверджуючих документів про перевізника станом на момент розгляду справи про вчинене порушення автотранспортного законодавства, що начебто надсилались позивачем до відповідача. Також, заперечує проти доводів позивача щодо відсутності у посадової особи відповідача повноважень на прийняття оскаржуваного рішення (а.с.114-118).

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III).

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 11.02.2015р. №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567), цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктами 16, 17 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе: використання спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів; використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення; здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.

Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.

Відповідно до пунктів 21-22, 24 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Акти, зазначені у пунктах 20, 21 цього Порядку, реєструються в журналі обліку.

Згідно пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що 31.05.2024 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на а/д М-30, 347 км +527м проводилась рейдова перевірка, під час якої зупинений транспортний засіб марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлено перевезення вантажів без оформлення документів передбачених Законом України Про автомобільний транспорт, а саме під час здійснення перевірки водій ОСОБА_3 не надав державному інспектору тахокарти за 18.05.2024 року та 19.05.2024 року або бланк підтвердження діяльності водія відповідно до вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, в результаті чого складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 036579 від 31.05.2024 року (а.с.64).

Зі змістом акту №АР 036579 від 31.05.2024 року водій ознайомився, про що свідчить його підпис, пояснень, заперечень не надав (а.с.64).

Повідомлення про розгляд справи про виявлене порушення, яким позивача було запрошено прибути на розгляд 16.07.2024 з 09:00 год. до 12:00 год., направлено рекомендованим листом з повідомленням, за адресою: АДРЕСА_1 та нею отримано 05.07.2024 року (а.с.68-69).

Позивачем до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби з безпеки на транспорті подано запит від 08.07.2024 року щодо надання копій первинних матеріалів, що були зафіксовані в ході проведення рейдової перевірки (а.с.70).

Листом від 10.07.2024 року Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області надав позивачу копії запитуваних матеріалів та повідомив, що розгляд справи, призначений на 16.07.2024 року у зв`язку з службовою необхідністю буде перенесено на 30.07.2024 року (а.с.71).

Лист від 10.07.2024 року разом із додатками направлений на електронну адресу, що зазначена у запиті від 08.07.2024 року (а.с.72).

Також судом встановлено, що з метою встановлення перевізника відповідачем здійснено запит до ТОВ "Яйце-Райце" (вантажовідправник за ТТН №Р545 від 31.05.2024 року) (а.с.65, 73-74).

Як зазначає відповідач, відповіді від ТОВ "Яйце-Райце" не надійшло.

Позивачем до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби з безпеки на транспорті подано запит від 29.07.2024 року щодо надання інформації про результати розгляду справи, що відбувся 16.07.2024 року (а.с.76).

Листом від 29.07.2024 року відповідач повторно повідомив позивача, що розгляд справи, призначений на 16.07.2024 року у зв`язку з службовою необхідністю було перенесено на 30.07.2024 року (а.с.77).

Лист від 29.07.2024 року направлений на електронну адресу, що зазначена у запиті від 29.07.2024 року (а.с.78).

Отже, відповідач виконав свій обов`язок щодо направлення повідомлення позивачу про розгляд справи.

Проте на розгляд справи 30.07.2024 представник позивача або інша уповноважена особа не з`явились.

За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 053321 від 30.07.2027, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с.63).

Щодо тверджень позивача, що ФОП ОСОБА_6 не є автомобільним перевізником, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище п.1 Порядку №1567 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 2 зазначеного Порядку №1567 встановлено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з статтею 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм суд приходить до висновку, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несе саме перевізник.

За визначенням, наведеним у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1. Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом встановлено, що у товарно-транспортній накладній №Р545 від 31.05.2024 року автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_4 (а.с.22, 65).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником вантажного автомобіля RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.66).

Позивачем до матеріалів справи надано копії договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) від 30.05.2024 року укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та акту прийому передачі транспортного засобу з екіпажем №1 від 30.05.2024 щодо вантажного автомобіля RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.23-25).

Враховуючи наведені обставини позивач вважає, що в даних правовідносинах ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником.

В даному випадку суд зазначає, що перевіркою встановлено перевезення вантажів без оформлення документів передбачених Законом України Про автомобільний транспорт, а саме під час здійснення перевірки водій ОСОБА_3 не надав державному інспектору тахокарти за 18.05.2024 року та 19.05.2024 року або бланк підтвердження діяльності водія відповідно до вимог статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт.

Надані до матеріалів справи копії бланків підтвердження діяльності від 22.05.2024 року та від 29.05.2024 року підписані та завірені печаткою ФОП ОСОБА_1 (а.с.29-31, 67).

Згідно акту прийому передачі транспортного засобу з екіпажем, вантажний автомобіль RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 передано у оренду ФОП ОСОБА_2 30.05.2024 року.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що 18.05.2024 року та 19.05.2024 року (у дні відсутності тахокарт), автомобільним перевізником була ФОП ОСОБА_1 .

Отже, наявність або відсутність у відповідача пояснень та договору оренди транспортного засобу від 30.05.2024 року не впливає на встановлення автомобільного перевізника.

Крім того, суд зазначає, що надану до позовної заяви копію договору оренди транспортного засобу з екіпажом (водієм) від 30.05.2022 (а.с.30-34) суд не приймає, оскільки цей документ водій транспортного засобу не надавав посадовим особам Укртрансбезпеки, які проводили рейдову перевірку 31.05.2024.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Будучи підприємцем, особа не втрачає статус фізичної особи та/або громадянина України. Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не змінює свого статусу фізичної особи. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що у правовідносинах між іншими суб`єктами така особа виступає вже не як фізична особа, а як особа, прирівняна у певних видах діяльності до юридичної особи. Тому укладення договору найму (оренди) транспортного засобу між ФОП відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦКУ підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 799 ЦКУ не містить винятків і вказівок про укладення договору найму (оренди) транспортного засобу між ФОП у простій письмовій формі.

Відповідно до наведених норм, та встановлених фактичних обставин у справі, суд дійшов висновку, що позивач у даних спірних правовідносинах є автомобільним перевізником та належним суб`єктом відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Також, згідно ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Отже, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися перевізником незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення (внутрішнього чи міжнародного).

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Відповідно до положень статті 49 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пунктом 1.3 Інструкції №385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно п. 3.5. Інструкції №385, перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Відповідно до п. 3.6. перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Отже, тахокарти, особисті картки водіїв, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, роздруківки даних роботи тахографу водіїв є тими документами, які зобов`язані мати водії перевізника і, відповідно пред`являти ці документи особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340) у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); тахограф обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв. Термін "первинний документ" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до абз.2 п. 6.1 Положення №340 водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. (п.6.2 Положення №340)

Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Пунктом 6.4 Положення №340 передбачено, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм.

Положеннями статті 48 Закону №2344 передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, заповнених тахокарт, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією №385 та Положенням №340.

Абзацом 3 ч.1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, суд враховує практику Верховного Суду, який у постанові від 23 листопада 2023 року по справі № 340/4637/22, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Водночас, суд зазначає, що у акті перевірки вказано про порушення позивачем п.3.3 Інструкції №385, а також й у спірній постанові зазначено про порушення вказаної норми - перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, а саме відсутні тахокарти за 18.05.2024 року та 19.05.2024 року, або бланки підтвердження діяльності (а.с.64).

Інструкція №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пункт 3.3 передбачає, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.

Під час рейдової перевірки було встановлено, що водієм взагалі не виконано вказану норму, зокрема не було надано до перевірки заповнену тахокарту за 18.05.2024 року та 19.05.2024 року, як і не надано бланків підтвердження діяльності за вказані дні.

До перевірки водієм надано бланки підтвердження діяльності, які підтверджують перебування водія у відпустці з 20.05.2024 по 21.05.2024 та з 25.05.2024 року по 29.05.2024 року (а.с.67).

Суд не бере до уваги бланк підтвердження діяльності, який на думку позивача підтверджує, що водій ОСОБА_7 не керував транспортним засобом у період з 16.05.2024 року по 22.05.2024 року, адже вказаний період охоплює період перебування водія у відпустці з 20.05.2024 року по 21.05.2024 року (а.с.67, бланк підтвердження діяльності, наданий водієм під час перевірки), а також, мав бути наявним у водія під час проведення перевірки та пред`явлений уповноваженим особам.

Щодо доводів позивача про прийняття оскаржуваної постанови неуповноваженою особою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення №103), відповідно до пункту 1 якого, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.п.18 п.12 Положення №103, голова Укртрансбезпеки приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників Укртрансбезпеки.

Відповідно до п. 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно пунктів 25, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2024 головою Укртрансбезпеки затверджено Положення про Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (а.с.126-130).

Пунктом 4 розділу V вказаного Положення передбачено, що у разі відсутності одночасно начальника територіального органу і заступника начальника територіального органу, обов`язки начальника територіального органу за згодою може виконувати інший працівник територіального органу, відповідно до наказу Укртрансбезпеки.

Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.07.2024 №834-К ОСОБА_8 призначено на посаду старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області з 15.07.2024, з яким вона ознайомлена 12.07.2024 (а.с.81).

Посадові обов`язки ОСОБА_9 визначені Посадовою інструкцією, затвердженою Головою Укртрансбезпеки 05.07.2024 (а.с.95-100).

Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 16.07.2024 №861-К, на ОСОБА_8 з 16.07.2024 покладено виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті до призначення начальника (а.с.80, 82).

Згода на призначення виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті підтверджується особистим підписом ОСОБА_9 на наказі.

Враховуючи вищевикладені обставини суд зазначає, що Головою Державної служби України з безпеки на транспорті в межах повноважень та у спосіб визначені Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, здійснено призначення працівника територіального органу - Хорзеєву Ольгу тимчасово виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, а отже, ОСОБА_10 станом на дату підписання нею постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 053321 від 30.07.2024, була у законний спосіб наділена відповідними повноваженнями.

Доводи позивача наведені у позові та додаткових поясненнях не спростовують вказаних висновків суду. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, сума сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягає.

Про наявність інших судових витрат сторонами не повідомлено.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, 102, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА