Справа № 577/5231/24
Суддя: Кравченко В. О.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/5231/24
Провадження № 2-а/577/49/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , представником якого є адвокат Загородній Сергій Сергійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Загородній С.С., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1504 винесену 10.06.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (далі по тексту Постанова №1504), а провадження у справі закрити.

На обґрунтування у позові вказано, що 11.09.2024 року Позивачу стало відомо про відкриття відносно нього виконавчого провадження за Постановою №1504. Згідно відомостей, вказаних у постанові: «04 червня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 ». Однак, положеннями ст. 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Тобто, солдат ОСОБА_3 не уповноважений складати протоколи та розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1, 211 КУпАП.

Щодо обставин справи, то Позивач відповідно до вимог законодавства оновив свої військово-облікові дані у застосунку Резерв+ на виконання вимог пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року, який набрав чинності 18 травня 2024 року. На виклик працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , Позивач який є заброньованим працівником і на момент виникнення спірних правовідносин був також заброньований, 03.06.2024 року з`явився особисто для оновлення військово-облікових даних (хоча до цього уточнив їх у застосунку Резерв). Того ж дня Позивача було направлено на проходження військово-лікарської комісії, що той і зробив на протязі 3-4 червня 2024 року хоча був заброньований.

У Постанові №1504 викладена така фабула правопорушення: « ОСОБА_1 , який 01.03.2023 був прийнятий на роботу, проте не повідомив про це у ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом 7 днів, чим порушив правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних, визначених у абзаці третьому частини першої статті 18, абзаці восьмому пункту другого частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону, яка діяла на той час та Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних, визначені у абзаці другому підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», визначених у Додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено 04.06.2024 року, а отже є правопорушенням, триваючим у часі».

Проте, в оспорюваній Постанові №1504 всупереч положенням ст. 283 КУпАП не зазначені дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, такого поняття як «правопорушення, триваюче у часі», яке зазначене у Постанові чинним КУпАП не передбачено. Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення.

Отже, посилання відповідача у Постанові №1504 на те, що адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є триваючим, безпідставне.

Також у Постанові №1504 зазначено, що особа, яка розглянула справу про адміністративне правопорушення врахувала обставиною, що пом`якшує відповідальність відповідно до ст. 34 КУпАП, щире розкаяння винного при тому, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи, не надавав пояснень з приводу інкримінованого адміністративного правопорушення та не визнавав провини.

Зауважує, що відповідно до Витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, ОСОБА_1 було заброньовано згідно наказу Мінекономіки № 5996 від 05.03.2024 та надано відстрочку до 05.09.2024, котра наразі продовжена до 05.12.2024.

Крім того наголошує, що 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-1Х «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Враховуючи положення вищевказаного Закону, до 19.05.2024 частина 3 статті 210 КпАП України не існувала. Відтак, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище не має зворотної дії.

Диспозиція ст. 210 КУпАП, в редакції станом на час вчинення імовірного правопорушення, тобто на 08.03.2023 року, передбачала відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що тягло накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1) та повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2).

Проте, Постанова №1504, в порушення ст. 256 КУпАП, містить посилання на ч. 3 ст. 210 КУпАП, якої не існувало на момент вчинення адміністративного правопорушення, що є порушенням права особи на захист, а також не дає суду можливості перевірити обставини, що мають значення для розгляду справи.

Крім того, адміністративне стягнення на позивача накладено в розмірі, який не передбачений санкцією жодної з частини ст. 210 КУпАП (в редакції чинній на момент вчинення порушення).

До того ж, приміткою до ст. 210 КУпАП встановлено, що положення ст. 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Оскільки Міністерство оборони України, як держатель реєстру може отримати персональні дані, відомості з інших державних електронних реєстрів, то це також є підставою щодо не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що на порушення права ОСОБА_1 бути обізнаним щодо справи, подавати свої пояснення та заперечення щодо обставин справи, відповідач прийняв рішення про притягнення Позивача до відповідальності за відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, у Постанові №1504 зазначено, що Відповідач застосовує положення «Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону, що діяла на той час», тобто не конкретизовано, яку саме редакцію. Якщо мова йде про редакцію від 05.02.2023, то зазначені норми порушення яких інкримінується ОСОБА_1 , (ст. 18 та ст. 37) регулюють звільнення від призову на строкову військову службу (ст. 18) та взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього (ст. 37) і не конкретизують суть правопорушення. Також вказана у Постанові №1504 норма, яку на думку Відповідача порушив Позивач, зокрема абзац другий підпункту 1 пункт 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів містить наступне формулювання: «1. Призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу. Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад». Позивачем не порушена вказана норма, оскільки він завжди перебував на обліку та наразі є заброньованим.

Констатуючи наведене ініціатор звернення вважає, що мало місце порушення матеріального та процесуального права, недоведені подія та склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.

Звертаючись із заявою про поновлення строку оскарження Постанови №1504 представник Позивача зауважив, що про наявність спірного документу дізналися лише 11.09.2024 року після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Відтак саме з цього часу починається відрахування строку, оскільки Позивач не був присутнім при розгляді справи та у визначений законом строк копію Постанови №1504 не отримував.

Адвокат Загородній С.С. подав клопотання про розгляд справи за його та Позивача відсутності.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 правом надання відзиву не скористався, представник у судове засідання не з`явився, хоча про день і час місця розгляду справи був повідомлений належним чином і заздалегідь (а.с.58), поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення справи не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши представлені докази дійшов наступного висновку.

Щодо поновлення строку звернення до суду.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За правилами частин 1, 3 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, визначальним для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом є встановлення часу з якого особа була обізнана про порушення її прав, свобод та інтересів, а також поважність причин несвоєчасного звернення.

Із представлених доказів видно, що про наявність Постанови № 1504 Позивач дізнався лише 11.09.2024 року із постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с.15), а вже 17.09.2024 року, тобто у визначений законодавцем десятиденний строк, по пошті направив позов до суду (а.с.28). Ці доводи відповідачем не спростовані, а відтак заява про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Перевіряючи законність оскаржуваної Постанови, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС).

Статтями 74-76 КАС регламентовано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За положеннями частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що наведена норма Закону встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами І посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно Постанови №1504, яка є предметом судової перевірки, ОСОБА_1 був притягнутий до адмінвідповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 11-12).

Водночас судом встановлено, що в порушення вимог статей 268 та 278 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглянута ІНФОРМАЦІЯ_2 без належної перевірки обставин і сповіщення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час і місце розгляду справи.

Крім того, слушними є і посилання сторони позивача на те, що згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України та розвідувального органу Міністерства оборони України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування; відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи) (ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

За положеннями частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України віком від 18 до 60 років. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею бцього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Таким чином, інформацію, яку не обновив позивач, відповідач повинен отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді.

Згідно примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Крім того заслуговують на увагу і доводи сторони позивача про те, що на час інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, оскільки ця норма почала діяти лише з 19.05.2024 року з набуттям чинності Законом №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП доповнена частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Відтак, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за діяння, що, за версією відповідача, мало місце 08.03.2024 року, тобто коли КУпАП не містив зазначеної норми, суперечить діючому законодавству, оскільки за загальними правилами закон, який погіршує становище не має зворотної дії.

Відповідно до ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами. За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи наведене, враховуючи відсутність доказів зі сторони відповідача на спростування доводів ініціатора звернення суд дійшов висновку про скасування Постанови №1504 та закриття провадження у справі за відсутності події та складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП за якою ОСОБА_4 був притягнутий до відповідальності з накладенням стягнення в розмірі 17000 грн.

Разом з тим, законодавець не визначив такого способу захисту прав фізичних осіб, як визнання Постанови протиправною, а тому належним і достатнім буде скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат понесених позивачем суд зазначає таке.

Статтею 139 КАС унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються, зокрема із судового збору.

Згідно поданої квитанції позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., який підлягають відшкодуванню суб`єктом владних повноважень, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись: ст.ст. 286, 72-77, 139, 271, 272 КАС України, ст.ст. 9, 210-1, 251 КУпАП,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1504 від 10.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП і накладення штрафу в розмірі 17000 грн., винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , а провадження у справі закрити за відсутності події та складу правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня складання.

Суддя Кравченко В. О.