Справа № 446/1439/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 446/1439/24 пров. № А/857/22686/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року (прийняте в м. Кам`янка-Бузька суддею Костюк У. І.; складене в повному обсязі 29 серпня 2024 року) в адміністративній справі № 446/1439/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області із вказаним позовом та просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА № 2459399 від 23 червня 2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савицьким І. О. відносно нього за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також - КУпАП) і накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн;

- стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню, позаяк в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП, а сама фіксація швидкості відбулася з порушенням встановленого порядку, зокрема працівник поліції перебував з приладом ТruCAM у населеному пункту на відстані декілька метрів кінця населеного пункту і фіксував автомобіль, який на час фіксації перебував поза населеним пунктом та їхав з дозволеною швидкістю в межах 90 км/год. Також зафіксовані інспектором результати вимірювання 77 км/год не відповідають фактичним даним, а є спотвореними ним внаслідок недотримання інспектором передбаченої законом процедури фіксації швидкості та утримання приладу в руках. Також наголосив, що вимірювання швидкості руху працівниками поліції здійснювалося не в межах дії знака 7.56 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції перекрутив на свій лад фактичні обставини справи і зробив висновок усупереч закону. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 23 червня 2024 року поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савицький І. О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА № 2459399 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 23.06.2024 о 15 год. 27 хв. у с. Шклинь, вул. Центральна, керуючи автомобілем «Nissan Sentra», KA2708СВ, перевищив встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті на 27 км/год., а саме - рухався зі швидкістю 77 км/год., чим порушив вимоги пункту 12.4 ПДР України.

Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 серійний номер НОМЕР_1 (а. с. 15).

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач довів факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, яке полягало в порушенні особою вимог Правил дорожнього руху.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Також відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 12.9 «б» ПДР України визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» визначає найменування та початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як видно з матеріалів справи, фіксування швидкості здійснювалося лазерним вимірювачем швидкості TruCАМ LTI 20/20 серійний номер НОМЕР_1 , на якому зафіксовано транспортний засіб «Nissan Sentra», KA2708СВ; вимірювання швидкості здійснювалося не в автоматичному режимі, про що зазначено в заголовку постанови.

На доданих до відзиву фотознімках, зроблених вказаним приладом, а також скріншотах із бодікамери поліцейського, на них зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, вимірювальна дистанція - 244,7 м, місце вчинення правопорушення - автодорога Н-17 103 км, які автоматично визначені лазерним вимірювачем швидкості, що вказують про його місцезнаходження у населеному пункті - с. Шклинь) тощо; вказане також узгоджується із даними застосунку Google maps, що спростовує доводи позивача про те, що його автомобіль рухався поза межами населеного пункту; надалі автомобіль було зупинено і встановлено, що ним керував ОСОБА_1 .

Також зі скріншторів відеозапису з бодікамери поліцейського та відеозапису поліцейського, який рухався до місця, з якого проводилося вимірювання швидкості, із яких видно, що справа по руху автомобіля знаходяться дорожні знаки 5.49 «Початок населеного пункту» із написом «Шклинь» та 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Надалі автомобіль з працівниками поліції проїхав далі і зупинився на місці, з якого здійснювалася фіксація швидкості руху автомобіля позивача.

Також варто зауважити, що правомірність використання вказаного вище приладу TruCАМ LTI 20/20 підтверджена долученими відповідачем доказами, зокрема, копіями свідоцтва про його повірку № 22-01/29487, чинне до 21 листопада 2024 р.; сертифікату калібрування; сервісної книжки до вказаного приладу із відмітками про метрологічні повірки (остання 21.11.2023); експертного висновку від 15 грудня 2023 року; сертифікату перевірки типу (дійсний до 26.12.2028); сертифікатів відповідності; сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки; листа Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про те, що вказаний прилад забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних; а також Методичними рекомендаціями щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCАМ для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху від 04.10.2018.

Також, відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 21.12.2020 № 28-10/139 на ім`я першого заступника Департаменту патрульної поліції України лазерний вимірювач TruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового транспортного засобу, вимірювання швидкості, руху транспортного засобу, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху транспортних засобів в межах максимально допустимої похибки, як в ручному так і в автоматичному режимах:

- ± 2 км/год. в діапазоні від 2 до 200 км/год.;

- ± 1 % в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCАМ здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Вказане спростовує доводи позивача про те, що вимірювання неправомірно здійснювалося не стаціонарним приладом, позаяк основним режимом роботи приладу є ручним, а додатковим - встановлення на триногу для вимірювання швидкості в автоматичному режимі.

Позаяк вимірювання швидкості здійснювалося в ручному режимі, безпідставними є й покликання апелянта щодо можливості здійснювати вимірювання швидкості лише на ділянці дороги, позначеній знаком 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», при тому, що жодним нормативним актом не встановлено жодних обмежень щодо використання засобів фото- відеофіксації лише в межах дії цього знака, який відноситься до інформаційно-вказівних знаків.

Водночас, як видно з відеозапису з бодікамери поліцейського та скріншоту із вказаного відеозапису, такий дорожній знак був встановлений за напрямком руху автомобіля позивача, що однак не має юридичного значення для спірних правовідносин.

Також, як видно із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, працівник поліції роз`яснив позивачу суть допущеного правопорушення, роз`яснив позивачу його права, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України; при цьому позивач не заявляв жодних клопотань і не зазначав про це у графі 8 постанови.

Жодних порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не встановлено та позивачем про такі не заявлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП підтверджується наявними доказами.

Доказів, які б спростовували факт вчинення правопорушення, судом не здобуто і позивачем не надано.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак і не потребують додаткового аналізу та спростування.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року в адміністративній справі № 446/1439/24 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 24.10.24