Справа № 560/3125/20
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №560/3125/20

адміністративне провадження № К/990/39563/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 (колегія у складі: судді-доповідача Кузьмишина В.М., суддів Сушка О.О., Сапальової Т.В.)

у справі № 560/3125/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 20.03.2020 № 72 про відмову позивачу у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку з 01.01.2020 раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01.01.2020 і виходячи з розмірів суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Хмельницького апеляційного суду, визначених статтями 135, 136 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2020 у розмірі 90% суддівської винагороди, визначеної статтями 135, 136 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру та здійснити виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 30.10.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021, позов задовольнив частково. А саме:

- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 20.03.2020 № 72 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов`язав ГУ ПФ України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 10.03.2020 № 01-17/68 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020;

- у іншій частині позовних вимог відмовив.

У серпні 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , подана ним в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою від 06.08.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд повернув позивачу таку заяву на підставі частини п`ятої статті 383 КАС України.

Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, не сплативши при цьому судовий збір за подання апеляційної скарги до суду.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 27.08.2024, якою відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та, як наслідок, залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із недоданням до неї документу про сплату судового збору.

Позивач подав до апеляційного суду заяву, де зазначив, що судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийнятої за результатом розгляду заяви з питань, визначених у статті 382 КАС України, не підлягає сплаті як такий.

Ухвалою від 16.09.2024 Сьомий апеляційний адміністративний суд, констатувавши факт неусунення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги, повернув ОСОБА_1 цю скаргу.

10.10.2024 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яка надійшла до Верховного Суду 17.10.2024. У даній касаційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 та направити матеріали справи до названого суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В обгрунтування підстав для касаційного оскарження зазначеного судового рішення покликається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, а також постанов Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 27.08.2024 у справі № 1423/19804/2012 й рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 № 6-р(ІІ)/2024.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Суд апеляційної інстанції встановив, що скаржник отримав копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, однак у встановлений судом десятиденний строк недоліки апеляційної скарги не усунув, що в свою чергу стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали від 16.09.2024 про повернення апеляційної скарги скаржнику.

Приписами пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положенням пункту 1 частини четвертої цієї ж статті визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідач, отримавши копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не усунув її недоліки в частині сплати судового збору, а тому суд апеляційної інстанції правомірно повернув своєю ухвалою від 16.09.2024 цю скаргу заявнику.

Водночас, залишаючи попередньо без задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та без руху апеляційну скаргу, апеляційний суд врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду з питання справляння судового збору при поданні апеляційних і касаційних скарг, наведену у постанові від 28.05.2018 у справі № 915/955/15 та ухвалі від 27.11.2019 у справі № 800/86/17.

Так, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 5.1, 5.2 постанови від 28.05.2018 у справі № 915/955/15 сформулювала правову позицію у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, про те, що положення статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) «стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.».

Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у господарській справі, проте Закон № 3674-VI у цій частині є універсальним і не розрізняє підходи до вирішення питання сплати судового збору за оскарження процесуальних ухвал залежно від юрисдикції.

У силу приписів пункту 1 частини другої статті 45 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Отже, під час розгляду цієї справи мають враховуватися висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи, що скаржником у цій справі оскаржується ухвала суду першої інстанції, якою по суті не вирішено заяву скаржника про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, а лише повернуто таку заяву, то суд апеляційної інстанції правомірно дійшов висновку, що судовий збір за подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду першої інстанції повинен сплачуватись.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.05.2018 у справі № 915/955/15 та, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 320/5719/19, від 24.11.2021 у справі № 826/17526/18, від 13.04.2022 у справі № 204/827/17, від 09.02.2023 у справі № 120/3532/21-а, від 09.02.2023 у справі № 380/22710/21, від 13.04.2023 у справі № 120/2767/20-а, від 04.05.2023 у справі № 645/135/21, від 04.07.2023 у справі № 160/1712/21, від 14.12.2023 у справі № 400/1715/20, від 25.01.2024 у справі № 380/11373/22 та від 30.05.2024 у справі № 216/3590/23.

У контексті наведеного Суд відхиляє покликання позивача на неактуальні висновки з постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц і постанови Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, оскільки застосування положень Закону України «Про судовий збір» у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу вирішено саме Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.05.2018 у справі № 915/955/15.

Що ж до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.08.2024 у справі № 1423/19804/2012, то остання не є релевантною спірним правовідносинам, оскільки стосується розгляду заяв у рішеннях, ухвалених виключно в порядку цивільного судочинства.

Суд також не бере до уваги твердження скаржника про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 № 6-р(ІІ)/2024, так як даним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину другу статті 3, підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (зі змінами та доповненнями) в тім, що вони уможливлюють справляння судового збору під час подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Крім того, пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, норми, визнані неконституційними в зазначеному аспекті, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, норми частини другої статті 3, підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI зі змінами, визнані неконституційними в зазначеному аспекті, утрачають чинність після 13.11.2024, а тому згадане Рішення Конституційного Суду України не може бути застосоване до правовідносин, які виникли у справі № 560/3125/20, на час прийняття оскаржуваної ухвали суду про повернення апеляційної скарги.

Таким чином, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним, розумні сумніви щодо їх застосування чи тлумачення відсутні.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За викладених обставин Суд вважає, що касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 у справі № 560/3125/20.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб