Справа № 132/2716/24
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/2716/24
Провадження № 2-а/132/30/24
Рішення

Іменем України

15 жовтня 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

в режимі відеоконференції

представника позивача адвоката Сопруна В.В.,

представника відповідача Кріштоф-Боровскі Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву адвоката Сопруна Володимира Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - адвокат Сопрун В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований тим, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.08.2024, ОСОБА_1 , 16.08.2024 о 15:20 год. в АДРЕСА_1 , проводив практичну підготовку водія з використанням транспортного засобу в порушення п. 30.3 «К» ПДР України, а саме знак «Н» в супереч ПДР України мав розмір нижньої частини 14 см. За вказаних обставин, на думку працівника поліції, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127-3 КУпАП. Однак, зміст ПДР України розділяє поняття «розпізнавальний знак» та поняття «додаткове обладнання». Правила використання розпізнавальних знаків регулюються розділом 30 ПДР України, а використання додаткового обладнання - розділом 31 ПДР України. Зміна обладнання транспортного засобу або встановлення додаткового обладнання вимагає проведення відповідної перевірки щодо стандартизації та здійснення обліку. У той же час встановлення розпізнавальних знаків не вимагає від водіїв або власників транспортних засобів жодного узгодження з контролюючими органами. Таким чином, невідповідність розмірів розпізнавального знаку «Навчальний транспортний засіб» вимогам п. п. «К» п. 30.3. ПДР України не є порушенням обладнання транспортного засобу, адже розпізнавальні знаки не є додатковим обладнанням, у зв`язку із чим діяння із використання таких розпізнавальних знаків не є адміністративними правопорушеннями, за які передбачена відповідальність за ст. 127-3 КУпАП.

Крім того, працівником поліції ОСОБА_2 не було оголошено, яка справа підлягає розгляду, не роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, визначені ст. 268 КУпАП, не з`ясовано усі обставини події, не запропоновано її учасникам надати пояснення, у зв`язку із чим, без встановлення об`єктивної істини було винесено протиправну постанову.

З огляду на викладене, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною, винесена в порушення вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 11.10.2024 за вх. № 9815/24 від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого представник відповідача ОСОБА_3 просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог діючого законодавства. 16.08.2024 о 15:20 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проводив практичну підготовку водія з використанням транспортного засобу в порушення п. 30.3 «К» ПДР України, а саме знак «Н» в супереч ПДР України мав розмір нижньої частини 14 см, тому працівником поліції було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127-3 КУпАП.

11.10.2024 від позивача - адвоката Сопруна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на електрону пошту суду за вх. № Еп 2444/24 надійшла заява про відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

14.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання через систему «Електронрий суд» за вх. № 9888/24 про відмову у задоволенні заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Заявник - адвокат Сопрун В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в судовому засіданні заявлені позивні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того, за наслідками розгляду справи просить вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами з урахуванням клопотання від 11.10.2024 за вх.№ Еп 2444/24.

Представник відповідача Кріштоф-Боровскі Я.І. в судовому засіданні заявлений відзив підтримує та просить в задоволенні заявленого адміністративного позову відмовити з мотивів, наведених у відзиві. Клопотання про відмову у задоволенні заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу також підтримує та просить його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ББА №110012 від 16.08.2024, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127-3 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 8500 грн.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 16.08.2024 о 15:20 год. в м. Калинівка по вул. М. Грушевського, буд. 66, проводив практичну підготовку водія з використанням транспортного засобу в порушення п. 30.3 «К» ПДР України, а саме: знак «Н» в супереч ПДР України мав розмір нижньої частини 14 см.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.

Згідно ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 Розділу III Інструкції визначено, що постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 127-3 КУпАП, поліцейськими підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту внутрішньої безпеки, за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно статей 249, 276 КУпАП розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Приписами ст. 14 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Пунктом 24.8 ПДР України передбачено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до вимог п. п. «к» п. 30.3 ПДР України "Навчальний транспортний засіб" - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру "Н" чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою винесення оскаржуваної постанови є те, що ОСОБА_1 проводив практичну підготовку водія з використанням транспортного засобу в порушення п. 30.3 «К» ПДР України, а саме: знак «Н» в супереч ПДР України мав розмір нижньої частини 14 см.

Статтею 127-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами-підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів, особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктами відповідальності за ст. 127-3 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини.

Суд звертає увагу на те, що особа, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі цивільно-правового договору № 1/06-23 від 01.06.2023 надає послуги у сфері навчально-інформативної роботи, а саме: проведення консультативно-навчальної роботи, пов`язаної з практичним навчанням слухачів автошколи ТОВ «Подільський Автодім».

Отже, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення в розумінні ст.127-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В свою чергу, слід зазначити, що відповідачем не надано доказів на підтвердження, з`ясування статусу позивача, як посадової особи закладу, що проводить підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, яка є суб`єктом відповідальності за ст.127-3 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, суд вважає, що постанова серія ББА № 110012 від 16.08.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127-3 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн.

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи судом встановлено, що інтереси ОСОБА_1 в даній справі представляв адвокат Сопрун Володимир Володимирович, що діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000654 від 03 квітня 2020 р., Ордера на надання правничої допомоги.

Також стороною позивача було долучено докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу: договір про надання правничої допомоги № 654/25 від 20 серпня 2024 року; акт передачі - прийняття надання послуг (виконання робіт) від 09.10.2024 р.; детальній опис робіт (надання послуг) від 09.10.2024; копія квитанції від 29.08.2024.

Так, відповідно п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги № 654/25 від 20 серпня 2024 року, за правничу допомогу, позивач сплачує адвокату винагороду (гонорар) вартість однієї години допомоги становить 1500 грн. У подальшому винагорода (гонорар) адвокату сплачується клієнтом за вимогою адвоката. В період з 20.08.2024 по 09.10.2024 адвокат надав клієнту наступні послуги:

-консультування, попереднє вивчення матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, формування позиції (20 хв.);

-підготовка та подання позовної заяви (3 год).

Враховуючи витрачений адвокатом час на надання клієнту професійної правничої допомоги (3 год. 30 хв.) та вартість однієї години допомоги, яка становить 1500 грн, загальна вартість винагороди (гонорару) становить 5000 грн.

Згідно Акту надання правничої допомоги від 09 жовтня 2024 року, адвокат надає професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги № 654/25 від 20 серпня 2024 року, а клієнт зобов`язаний оплатити послуги у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно детального опису робіт (надання послуг) від 09.10.2024, вартість послуг за вказаним договором становить 5000 грн, що підтверджується квитанцією від 29.08.2024 про сплату отриманих послуг клієнтом.

Дослідивши заяву представника позивача про стягнення судових витрат, перевіривши відповідні докази, суд дійшов висновку, що вказану заяву необхідно задовольнити.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката зазначено у ч.5 ст. 134 КАС України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Долученими до позову та заяви про розподіл судових витрат документами позивачем доведено надання йому адвокатом правничої допомоги.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 зазначив, що суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 560/12697/21 дійшов до висновку про те, що «…розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта».

Також, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стосовно гонорарних відносин зазначених в договорі, суд зазначає, що суд має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й враховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55 рішення Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), водночас, договір в якому є посилання на гонорарні відносини не може зобов`язувати суд в обов`язковому порядку стягувати таку суму за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача.

При цьому суд приймає до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, зокрема, на позицію викладену у п.5.42-5.44. "У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом (в даному випадку відсоток суми по розблокованим податковим накладним). Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що: дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування.

Таким чином, на підставі вищезазначеного та з урахуванням наданих послуг, зазначених в акті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, загальної суми заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Отже, заява адвоката Сопруна В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення судових витрат з відповідача у адміністративній справі за позовною заявою про скасування рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 132, 134, 139, 229, 241-246 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №110012, винесену 16.08.2024 оперуповноваженим ВМВК Вінницького управління ДВБ НП України ОСОБА_2 , якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.127-3 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 8500,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в особі Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, 21050 м. Вінниця вул. Театральна, 10) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в особі Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (, 21050 м. Вінниця вул. Театральна, 10) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Повний текст рішення складено 21.10.2024.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ І.В. Павленко