Справа № 990/307/23
Суддя: Желєзний Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Желєзного І. В., Погрібного С. О., Ступак О. В.
у справі № 990/307/23 (провадження № 11-200заі24) за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України про визнання протиправним і часткове скасування Указу Президента України.
Короткий виклад історії справи
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, у якому просив визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 12 травня 2023 року №279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту (позиції) № 32 додатку 1.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2024 року на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) клопотання представника Президента України задоволено, позовну заяву залишено без розгляду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на повторне неприбуття позивача та його представника до суду для розгляду справи, зокрема, у судові засідання, призначені на 10 липня та 07 серпня 2024 року.
Суд також виснував, що повторна неявка позивача і представника позивача у судове засідання 07 серпня 2024 року є неповажною, оскільки, справу № 754/9660/24, у якій адвокат Лещенко О. В. приймає участь, призначено до розгляду на 07 серпня 2024 року о 10:30 год ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, постановленою лише 15 липня 2024 року (т. 3 а. с. 246-247), в той час, як повістка про виклик у судове засідання, призначене у Верховному Суді отримана останнім 10 липня 2024 року.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку про неможливість розгляду справи у зв`язку з неявкою позивача чи його представника у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи наявні невирішені клопотання про поновлення строків для долучення доказів, а учасники справи ще не надали свої пояснення з приводу заявленого позову. Вказані процесуальні дії мали відбуватись у судових засіданнях, призначених на 10 липня та 07 серпня 2024 року, про що було відомо представнику позивача.
Не погодившись із цим судовим рішенням, позивач, від імені якого діє адвокат Лещенко О. В. подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права та обмежила право позивача на доступ до правосуддя.
Скаржник зауважив, що клопотання позивача від 04 липня 2024 року про відкладення розгляду справи у судовому засіданні 10 липня 2024 року було Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду задоволено, тобто перша неявка представника позивача в судове засідання судом визнано поважною, що підтверджується протоколом судового засідання. Отже, суд першої інстанції передчасно, необґрунтовано, протиправно та безпідставно зробив висновок про повторну неповажну причину неявки у судове засідання, що свідчить про грубе порушення норм процесуального права, нехтування національним судом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чим обмежило право позивача на доступ до суду.
На переконання скаржника, якщо ж суд перше клопотання про відкладення розгляду справи задовольнив, відповідно друге клопотання і рішення суду про відмову у його задоволенні у розумінні КАС України слід у розумінні статті 205 КАС України вважати першою неявкою у судове засідання представника позивача з неповажних причин.
Натомість, представник позивача вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи від 06 серпня 2024 року є обґрунтованим, а причини неявки у судове засідання є поважним, адже представник позивача брав участь в іншій судовій справі, де участь учасників справи визнано судом обов`язковою, на відміну від цієї справи, де суд не визнавав ні обов`язковою участь позивача, ні його представника, а отже неявка учасника справа у розумінні КАС України не є перешкодою для розгляду справи по суті.
Скаржник також указав, що зазначення судом першої інстанції відомостей та обставин про нібито «ненадання пояснень» учасниками справи є недостовірною інформацією, адже представник позивача надав пояснення по суті спору 23 травня 2024 року. Крім того, незрозумілим є і те, яким чином неявка учасника справи перешкоджала розгляду клопотань. Більш того, невідомо, які клопотання суд першої інстанції не розглянув, адже після 23 травня 2024 року (фактично коли слухалась справа по суті з наданням пояснень у справі) будь-яких клопотань від інших учасників справи до суду не надходило.
Окремо, позивач звертає увагу на нерелевантне застосування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду в оскаржуваній ухвалі, оскільки позивачі в цих справах регулярно не з`являлися в судові засідання та не повідомляли суд належним чином про причини своєї неявки, отже суди у цих всіх справах зазначених постанов Великої Палати Верховного Суду, з урахуванням повторної неявки позивачів без повідомлення поважних причин неявки, доходили до висновку щодо застосування частини 5 статті 205 КАС України. Натомість у цій справі в усіх засіданнях представник позивача брав участь, проявляв інтерес, регулярно подавав додатково зібрані докази, подавав обґрунтовані клопотання та заяви, що свідчить про відсутність будь-яких зловживань щодо неналежного виконання процесуальних обов`язків та втрату інтересу до розгляду такої справи.
На підставі викладеного скаржник просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник Президента України зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, натомість суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
На думку представника Президента України, з огляду на неприбуття апелянта та його представника в судове засідання повторно, неповідомлення про причини неприбуття до суду повторно, за умови неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов правомірного висновку, що цей позов підлягає залишенню без розгляду.
Представник Президента України указав, що суд дійшов правильного висновку, що повторна неявка апелянта і його представника в судове засідання 07 серпня 2024 року є неповажною, оскільки справу № 754/9660/24, у якій адвокат Лещенко О. В. брав участь, було призначено до розгляду на 07 серпня 2024 року о 10:30 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, постановленою лише 15 липня 2024 року, в той час як повістка про виклик у судове засідання, призначене у Верховному Суді, отримана останнім 10 липня 2024 року.
Крім того, суд правомірно звернув увагу, що відсутня інформація щодо неможливості прибуття у судове засідання апелянта особисто або неможливості забезпечення участі іншого представника у судовому засіданні по цій справі.
На підставі викладеного представник Президента України просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2024 року - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу СБУ зазначила, що повністю заперечує проти задоволення заявлених в апеляційній скарзі вимог та вважає їх безпідставними, необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню.
СБУ указала, що в ухвалі, занесеної до протоколу судового засідання від 10 липня 2024 року, зазначено, що клопотання про відкладення розгляду справи задоволено, судове засідання відкладено. Однак, на переконання СБУ, із вказаного не випливає, що суд задовольнив клопотання представника позивача про визнання причин неприбуття в судове засідання поважними. При цьому, навіть якщо припустити, що судом 10 липня 2024 року було визнано відсутність представника позивача з поважних причин, що не висновується безпосередньо з ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, занесеної до протоколу судового засідання 10 липня 2024 року, суд все ж не позбавлений права залишити позов без розгляду.
СБУ вважає, що оскільки в абзаці першому частини першої статті 205 КАС України обов`язковою вимогою для залишення позовної заяви без розгляду є неявка без поважних причин саме позивача, в нашому випадку ОСОБА_1 (а не його представника), від якого не надходило жодного повідомлення щодо причин неявки в судове засідання, заяви чи клопотання про розгляд справи за його відсутності, то в суду першої інстанції фактично відсутні обставини, які б виключали можливість застосування частини п`ятої статті 205 КАС України.
Крім того, незалежно від того, визнавалась явка в судове засідання обов`язковою чи ні, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин суд може скористатись правом, визначеним частиною п`ятою статті 205 КАС України.
У зв`язку з викладеним СБУ зазначила, що оскаржувана ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановлена відповідно до положень чинного процесуального законодавства, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Суть постанови Великої Палати Верховного Суду
Велика Палата Верховного Суду постановою від 10 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила, ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2024 року скасувала, а справу направила до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що обов`язковою підставою для прийняття ухвали про залишення позову без розгляду є, зокрема, саме повторне неприбуття позивача (якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
На переконання Великої Палати Верховного Суду, невизнання Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду неповажними причин неявки позивача в судове засідання, призначене на 10 липня 2024 року, з яким суд першої інстанції пов`язує першу неявку ОСОБА_1 в судове засідання без поважних причин, унеможливлює застосування пункту 4 частини першої статті 240 КАС України, який передбачає залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача в судове засідання саме без поважних причин.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки 10 липня 2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, а також те, що причини неявки позивача та/або його представника Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неповажними не визнавав, то відсутні підстави для ухвалення рішення про залишення позовної заяви без розгляду через повторне неприбуття позивача в судове засідання 07 серпня 2024 року без поважних причин.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Частиною п`ятою статті 205 КАС України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Отже, залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 205, пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов:
1) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання;
2) ненадходження заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;
3) неявка (у випадку, якщо позивачем не є суб`єктом владних повноважень - повторна неявка) позивача в судове (підготовче) засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки;
4) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача;
5) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
Подібного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 та від 06 квітня 2023 року у справі № 9901/345/21.
В апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема, на те, що в судове засідання 10 липня 2024 року він не з`явився з поважних причин, що визнав і суд, відклавши розгляд справи на 07 серпня 2024 року. Наполягає на тому, що як перша, так і повторна неявка в судове засідання повинні бути без поважних на те причин, чого в цій справі не відбулося.
Реагуючи на такі доводи апеляційної скарги, вважаємозазначитинаступне.
За матеріалами справи № 990/307/23 10 липня 2024 року позивач та його представник у судове засідання не прибули. Водночас 04 липня 2024 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи. Касаційний адміністративний суд це клопотання розглянув, задовольнивши його та відклавши розгляд справи на 07 серпня 2024 року.
Вважаємо за необхідне зауважити, що законодавець диференціює наслідки першої неявки в судове засідання позивача в залежності від його правого статусу. Зокрема, якщо позивач - суб`єкт владних повноважень не з`явився в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка позивача перешкоджає розгляду справи (частина п`ята статті 205, пункт 4 частини першої статті 240 КАС України).
Якщо ж такий позивач повідомив про причини першої неявки і такі визнані судом поважними, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку (пункт 2 частини другої статті 205 КАС України). Ця норма процесуального права застосовна і до позивачів, які не є суб`єктами владних повноважень.
Натомість наслідки першої неявки в судове засідання позивача, який не є суб`єктом владних повноважень та який не з`явився у судове засідання без поважних на те причин або без повідомлення причин неявки, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 205 КАС України, згідно з яким суд у такому випадку розглядає справу за відсутності позивача.
Тобто обставина поважності або неповажності причин першої неявки у судове засідання позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, має значення лише при реалізації судом повноважень щодо відкладення розгляду справи або проведення розгляду справи за відсутності позивача, та не стосується підстав для залишення позову без розгляду.
Водночас, при вирішенні питання про наявність підстав для залишення позову без розгляду, врахуванню підлягають обставини (причини) повторної неявки позивача.
Вважаємо за необхідне також зауважити, що диспозиція абзацу першого частини п`ятої статті 205 КАС України стосується винятково позивачів - суб`єктів владних повноважень.
Про це свідчить абзац другої цієї ж норми процесуального права, у якому передбачено, що до позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Тому приписи першого речення абзацу першого частини першої статті 205 КАС України до позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, застосовні у такому вигляді: «у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи».
За цією ж логікою пункт 4 частини першої статті 240 КАС України застосовний до позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, таким чином: «Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності».
Підсумовуючи, зазначаємо, що при оцінці наявності підстав для залишення без розгляду позову особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, правове значення має наявність чи відсутність поважних причин повторної неявки позивача у судове засідання.
Наслідки ж першої неявки такого позивача (не суб`єкта владних повноважень) в судове засідання, як уже зазначалося, врегульовані частинами другою і третьою статті 205 КАС України, у зв`язку з чим обставина поважності або неповажності першої неявки позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, втрачає своє процесуальне значення після прийняття судом одного з рішень, передбачених пунктом 2 частини другої або пунктом 1 частини третьої статті 205 КАС України, а саме: відкладення розгляду справи чи продовження такого розгляду за відсутності позивача.
Тому вважаємо, що необхідно було відхилити доводи апеляційної скарги про те, що визнання судом поважними причин неявки позивача в судове засідання 10 липня 2024 року унеможливлює подальше залишення позову без розгляду навіть незважаючи на повторну неявку позивача в судове засідання без поважних на те причин.
Щодо аргументів апеляційної скарги про поважність причин неявки позивача в судове засідання 07 серпня 2024 року, то,на наше переконання, їх необхідно було відхилити з таких мотивів.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що загальнообов`язкові процесуальні правила статті 205 КАС України є свого роду формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них іманентно презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права. Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження. Частина п`ята цієї статті сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду. Логіка цих норм така, що якщо позивач два і більше разів не з`явився в судове засідання на судові виклики, не повідомив причин неявки й не висловив свою позицію щодо можливості розгляду справи без його участі, не постав перед судом і не переконав його в тому, що відповідач щодо нього чинив протиправно чи незаконно, то тоді такими діями він фактично сигналізує про свою нехіть до спору.
Положеннями статті 44 КАС України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Згідно із частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Таким чином учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Як установив суд першої інстанції, підставою для відкладення розгляду справи у своєму клопотанні представник позивача зазначив те, що дату та час судового засідання, призначеного на 07 серпня 2024 року о 10:00, у цій справі не було з ним узгоджено, а також те, що він буде зайнятий в якості представника у цивільній справі №754/9660/24, яка розглядатиметься у Деснянському районному суді міста Києва, яке призначене на 07 серпня 2024 року о 10:30.
Разом з цим, як правильно зазначив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, вказана представником підстава є неповажною, оскільки справу № 754/9660/24, у якій адвокат Лещенко О. В. приймає участь, призначено до розгляду ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, постановленою лише 15 липня 2024 року (т. 3 а. с. 246-247), в той час, як повістка про виклик у судове засідання, призначене у Верховному Суді, отримана останнім 10 липня 2024 року.
Указане, на наше переконання, спростовує посилання представника на неузгодженість із ним дати та часу судового засідання, призначеного Верховним Судом на 07 серпня 2024 року о 10:00, оскільки призначення розгляду справи № 754/9660/24 у Деснянському районному суді міста Києва відбулось пізніше (15 липня 2024 року), аніж перенесення розгляду справи в Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (10 липня 2024 року).
Отже, наведені представником позивача обставини, якими він аргументує поважність причин повторної неявки в судове засідання, не дають підстав вважати їх об`єктивними та обґрунтованими.
Процесуальна поведінка позивача та його представника під час розгляду цієї справи не демонструє повноти використання процесуальних прав, готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку. Натомість пасивна поведінка учасників справи щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною неявки в судове засідання.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Ураховуючи наведене, погоджуємося з висновками суду першої інстанції, що причини неявки представника позивача, зазначені ним у клопотанні про відкладення судового засідання, призначеного на 07 серпня 2024 року, є неповажними. Водночас позивачем не було повідомлено суд першої інстанції про причини його неявки в це судове засідання.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що законодавче формулювання частини п`ятої статті 205 КАС України «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування (див. постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19).
Вважаємо за необхідне констатуватинаявність цих умов станом на момент вирішення справи в суді першої інстанції, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про неможливість розгляду справи у зв`язку з неявкою позивача чи його представника у їх відсутність з посиланням на те, що в матеріалах справи наявні невирішені клопотання про поновлення строків для долучення доказів, а учасники справи ще не надали свої пояснення з приводу заявленого позову. Вказані процесуальні дії мали відбуватись у судових засідання, призначених на 10 липня та 07 серпня 2024 року, про що було відомо представнику позивача.
Таким чином, зважаючи на неприбуття позивача / його представника в судове засідання повторно, неподання ними заяви про розгляд справи за їх відсутності, встановлення судом факту неповажності причин неявки представника позивача до суду та неповідомлення про причини неявки позивача, неможливість розгляду справи у зв`язку з неявкою представника позивача та відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів, вважаємо, що наявні передбаченічастиною п`ятою статті 205, пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України умови, за яких позовна заява ОСОБА_1 підлягала залишенню без розгляду, а відтак, на наше переконання, оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду є правильним.
У зв`язку з цим вважаємо, що необхідно було апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2024 року - без змін.
Судді Великої Палати Верховного Суду І. В. Желєзний