Справа № 140/9584/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9584/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 20.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2024 на пункті пропуску «Краківець» було винесено рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 .

Рішенням начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 було відмовлено у виїзді з України, громадянці ОСОБА_1 з причини: тимчасового обмеження права виїзду з України на підставі ухвали Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 №161/2038/23.

Позивач вказала, що у вищезазначеній ухвалі немає відмітки щодо її негайного виконання, проте згідно ухвали суду роз`яснено право на її оскарження протягом 15 днів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.08.2024 у справі №161/2038/23 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 у справі №161/2038/23.

ОСОБА_1 вважає, що ухвала Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23, не набрала законної сили, не містить прийнятого судом рішення про допуск її до негайного виконання, відтак, не підлягає виконанню.

Позивач зазначила, що для перетину державного кордону України було надано посадовій особі відповідача усі необхідні документи, які підтверджують підставу для виїзду.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представником позивача в позовній заяві заявлено клопотання про витребування доказів - копії ухвали Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 №161/2038/23 та копію супровідного листа з яким була надіслана запитувана ухвала про обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ухвали від 23.09.2024 про відкриття провадження в адміністративній справі, судом вирішено клопотання про витребування доказів, яке зазначено у позовній заяві, та відмовлено в задоволенні останнього.

Крім того, представником позивача подано до суду заяву про приєднання до матеріалів справи доказів понесення позивачем судових витрат у справі та просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 968,96 грн та витрати на правову допомогу 10 000,00 грн.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 тимчасово обмежено право виїзду за межі України до виконання зобов`язань перед Державним підприємством «Сетам» згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.01.2024 у справі №161/2038/23 про стягнення заборгованості за зберігання майна, трьох відсотків річних, втрат від інфляції та судового збору в загальній сумі 130 250,58 грн.

20.08.2024 рішенням начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 було відмовлено у виїзді з України громадянці ОСОБА_1 , причиною якого є: тимчасове обмеження права виїзду з України на підставі ухвали Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 №161/2038/23.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.08.2024 у справі №161/2038/23 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 у справі №161/2038/23.

ОСОБА_1 зауважила, що ухвала Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23 на момент прийняття спірного рішення не набрала законної сили, не містить прийнятого судом рішення про допуск її до негайного виконання, відтак, не підлягає виконанню.

З таких підстав позивач вважає рішення про відмову у перетинанні державного кордону протиправним та звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24.25, 27.28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ.

Пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому воєнний стан неодноразово був продовжений відповідними Указами Президента України, та діє по даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до ст. 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частинами 3-5 статті 2 Закону №1710-VI встановлено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень уповноважених державних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ст. 6 Закону №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

За правилами ч.1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Закону №1710-VI форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон №3857-XII).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених таким Законом, та в`їхати в Україну.

На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Статтею 2 Закону №3857-XII визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій зазначеної статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно зі ст.3 Закону №3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону № 3857-XII та інших законів України.

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до пункту 2 вказаних Правил, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

З матеріалів справи вбачається, що підставою відмови позивачу в перетинанні державного кордону України є ухвала Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23, якою ОСОБА_1 тимчасово обмежено право виїзду за межі України до виконання зобов`язань перед Державним підприємством «Сетам» згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.01.2024 у справі №161/2038/23 про стягнення заборгованості за зберігання майна, трьох відсотків річних, втрат від інфляції та судового збору в загальній сумі 130 250,58 грн.

Як свідчать встановлені у даній справі обставини, позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23.

Поряд з цим, суд зауважує, що станом на дату прийняття спірного рішення зазначена вище ухвала Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23 не набула законної сили.

Суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що обов`язковими до виконання є судові рішення, які набрали законної сили.

На момент прийняття відповідачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 20.08.2024, ухвала Київського районного суду міста Полтави від 22.07.2024 в справі №161/2038/23 не набрала законної сили та не підлягала негайному виконанню, а тому таке рішення суду не набуло статусу «обов`язкового» та не могло слугувати підставою для застосування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України.

Крім того, станом на дату розгляду справи судом встановлено, що постановою Полтавського апеляційного суду від 24.09.2024 у справі №161/2038/23 апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , який представляє боржника ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2024 скасовано.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 забезпечувального заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, відтак, рішення від 20.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 №133, рахунку на доплату послуг №2908 від 29.08.2024, платіжної інструкції від 30.08.2024 №ПН1675500), позивач сплатив Адвокатському бюро «Олександра Терлецького» кошти в загальній сумі 10 000,00 грн на оплату правової допомоги.

Також в матеріалах справи наявний ордер серії АС №1080553 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Терлецьким О.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 №133.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у подальшому Закон 5076-VI).

Статтею 26 Закону 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути в тому числі доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Професійні обов`язки адвоката визначені статтею 21 Закону 5076-VI, відповідно до яких під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів; підвищувати свій професійний рівень; виконувати рішення органів адвокатського самоврядування; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

При цьому, відповідно до п. 4.1. договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 №133 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом трьох років, але в будь-якому випадку до моменту постановлення остаточного судового рішення, яке не підлягає оскарженню у судових справах щодо яких надавалась правова допомога.

Судом встановлено, що строк дії договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 №133 закінчився.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн, сплачений згідно з квитанціями від 11.09.2024 №ПН1679300, від 18.09.2024 №64.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 20.08.2024 про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя В.В. Дмитрук