Справа № 160/32141/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/32141/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року (головуючий суддя Тулянцева І.В.)

в адміністративній справі №160/32141/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 07.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

1. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати мені, ОСОБА_1 компенсації вартості неотриманого речового майна, компенсація за невикористані дня додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та додаткової винагороди;

2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- скласти довідку (за формою встановленою Порядком затвердженим постановою КМУ №178 від 16.03.2016р.) про вартість неотриманого мною речового майна за період проходження військової служби у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року та відповідно до вказаної довідки провести виплату мені грошової компенсації неотриманого мною речового майна;

- провести виплату мені компенсації за 28 днів (14 днів за 2022 та 14 днів за 2023 р.р.) невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій;

- провести виплату мені додаткової винагороди встановлену абз. 1 п. 1 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 р., в редакції від 20.01.2023 року, в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, за період з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року;

- провести виплату мені одноразової грошової допомоги встановленої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.02.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації та 28.02.2022 року направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу до 29.04.2023 року, після чого згідно з наказом по ОК « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №104-РС від 17.04.2023 року був переведений для проходження військової служби до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.06.2023 року позивача звільнено з військової служби у запас та з 15.06.2023 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . При звільненні позивачу були проведені не у повному розмірі належні йому виплати, у зв`язку із чим 11.10.2023 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати довідку про вартість неотриманого речового майна, та відповідно до такої довідки провести виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, провести виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень, пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року. Однак, відповідач листом №5/12505 від 03.11.2023 року відмовив у проведенні таких виплат. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 довідки про вартість неотриманого речового майна та невиплати при звільнені компенсації за неотримане речове майно, невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- підготувати та надати ОСОБА_1 довідку (за формою встановленою Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 року) про вартість неотриманого речового майна за період проходження військової служби у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року та на підставі такої довідки здійснити нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно.

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 28 днів (14 днів за 2022 рік та 14 днів за 2023 рік), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем довідки про вартість речового майна на підставі розгляду його заяви, що належало до видачі на день звільнення позивача з військової служби від 11.10.2023 року та виключенні його зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах зобов`язати відповідача надати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало останньому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.

Стосовно виплати компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2022 та 2023 роки, суд вказав, що позивач як учасник бойових дій не використав дні додаткової відпустки у 2022-2023 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації взамін них у зв`язку із звільненням зі служби. Відтак бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 (14 днів) та за 2023 (14 днів) роки є протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та додаткової винагороди, то суд вказав, що позивач не має право на отримання додаткової винагороди, встановленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, в редакції від 20.01.2023 року, в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, за період з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки у цей період проходив військову службу на посаді стрілка-помічника гранатометника відділення охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто фактично позивачем не виконувались бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави.

Крім цього, оскільки позивач звільнений на підставі п.п. «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років), а його вислуга років становить менше 10 років, то він не набув право на виплату одноразової грошової допомоги, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, у зв`язку із чим, дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове судове рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Вказує про наявність підстав для виплати одноразової грошової допомоги встановленої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 27.02.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до записів у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 він проходив військову службу у періоди:

- з 28.02.2022 по 29.04.2023 року у військовій частині НОМЕР_1 ;

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №125 від 29.04.2023 року, солдата ОСОБА_1 , кулеметника 2 стрілецького батальйону, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) від 17.04.2023 року №104-РС переведено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважати таким, що посаду здав і вибув до нового місця служби;

- з 17.04.2023 по 15.06.2023 року у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №170 від 15.06.2023 року, солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.06.2023 року №66-РС у запас за підпунктом «г» через сімейні обставини, або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років, та якого з 15.06.2023 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

11.10.2023 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив надати довідку про вартість неотриманого речового майна, та відповідно до такої довідки провести виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, провести виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.05.2023 року по 15.06.2023 року.

Листом № 5/12505 від 03.11.2023 року відповідач повідомив, що виплати компенсації за невикористані відпустки, речове майно та інше проводяться при звільненні з військової служби на підставі рапорту військовослужбовця. У рапорті ОСОБА_1 на звільнення вх. №4938 від 15.05.2023 року відсутні клопотання щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій та компенсації за невикористане речове майно. У зв`язку із чим, виплат таких компенсацій не проводилось. З квітня 2023 року особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_1 виведений зі складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, саме тому додаткова винагорода особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_1 не виплачується.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації вартості неотриманого речового майна, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та додаткової винагороди.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XI.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в межах апеляційного перегляду спірним у цій справі є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач звільнений на підставі п.п. «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років), а його вислуга років становить менше 10 років, то він не набув право на виплату одноразової грошової допомоги, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, у зв`язку із чим, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 27.02.2022 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, в період з 28.02.2022 по 29.04.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, наказом по ОК « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №104-РС від 17.04.2023 року позивач переведений для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де вже продовжив проходження військової служби в період з 17.04.2023 про 15.06.2023 року.

Позивач 15.06.2023 року звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) та календарна вислуга становить 02 роки 04 місяців 18 днів.

Отже, на момент виникнення спірних відносин (15.06.2023) Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, та регулює такі правовідносини, діяв редакції від 23.12.2022 року.

Абзацами 1,2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абз.7 п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців.

Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених вище норм права дають підстави для висновку, що абзаци 1, 2 п. 2 статті 15 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XI містять загальні норми, які стосуються всіх військовослужбовців, які звільняються з військової служби, зокрема, за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, крім військовослужбовців строкової військової служби.

Водночас, абзац 7 п. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XI має спеціальну норму, яка регулює виплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, вказана правова норма є бланкетною, яка відсилає до нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, яким врегульовано умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

На виконання вказаної вище правової норми, постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, згідно із якими, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (допомога) в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не нарахував та не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу, з врахуванням наведених вище положень в розмірі 4% відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення, відповідно до вказаного Порядку.

Отже, зважаючи на те, що позивач є військовослужбовцем, який був призваний на військову службу під час мобілізації та звільнився, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач протиправно не нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, не застосувавши спеціальну правову норму, яка регулює спірні правовідносини (абзац 7 п. 2 статті 15 ЗУ № 2011-XI).

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин загальну правову норму, яку містить п.2 ст. 15 Закону № 2011-XI, і визначає, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям, які звільняються через сімейні обставини, або інші поважні причини, виплачується в розмірі 4% відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення тільки у випадку, якщо вислуга років становить 10 років і більше.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Водночас, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню оскільки ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є не тільки зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а й визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

В силу ч.2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на те, що в частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 10.10.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко

суддя А.В. Суховаров