Справа № 140/8727/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8727/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна на підставі рішення від 08.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 06.08.2024 № 2792-п та направлень № 4292 та № 4293 від 06.08.2024 на проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , головними державними інспекторами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до пп. 80.2.5, п.80.2 ст.80 ПК України було здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки вищезазначеного магазину.

Прибувши, 07.08.2024 за вищевказаною адресою було здійснено купівлю води фрукти «Ананас» об`ємом 0,1 мл, на загальну суму покупки 10,00 грн. ФОП ОСОБА_1 об 14:18 розрахункову операцію було проведено через ПРРО та видано фіскальний чек № SskGHzqSWkw на покупку.

Після пред`явлення службових посвідчень, наказу та направлень на проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 ознайомившись з наказом на проведення фактичної перевірки, підписувати та отримувати його відмовилася та не допустила до проведення фактичної перевірки посадових осіб ГУ ДПС у Волинській області.

Працівниками контролюючого органу було викликано працівників поліції для фіксації недопуску до проведення до фактичної перевірки та було складено акти відмови від отримання копії наказу та відмови від допуску до перевірки.

Враховуючи вищевикладене, проведення фактичної перевірки магазину за вищевказаною, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , станом на 07.08.2024 було неможливим у зв`язку із не допуском до проведення фактичної перевірки.

Згідно з підпунктом 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в діях платника податків вбачається умисне перешкоджання здійсненню позивачем контрольно-перевірочних заходів відповідно до передбачених законодавством функцій податкового контролю та за наявності законних на те підстав.

Відтак ГУ ДПС у Волинській області 08.08.2024 об 13:30 прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , обґрунтованість якого позивач просить підтвердити в судовому порядку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 21).

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 24-28) позовні вимоги заперечив та в обґрунтування своєї зазначив, що відповідно до абзацу 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених пунктом 81.1 ПК України, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Оскільки наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 06.08.2024 №2792-п складений з порушення вимог статті 80 ПК України, зокрема, при винесенні наказу не зазначено підстав для проведення фактичної перевірки; не можливо ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення фактичної перевірки; не визначено, яка інформація свідчить про порушення законодавства або про їх можливі порушення і в якому порядку вона була отримана, тому ФОП ОСОБА_1 , мала всі підстави для недопущення працівників ГУ ДПС у Волинській області до проведення фактичної перевірки.

Крім цього, посилаючись на норми статті 96 ПК України вказує на те, що обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Таким чином, приписи ПК України та Глава 11 КАС України в системному зв`язку свідчать про неможливість розгляду по суті за правилами загального позовного провадження вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у разі спливу 96 годин.

Закон не передбачає продовження строку перевірки цих обставин за межами 96 годин. З врахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у відповіді на відзив (а.с. 40-43) посилаючись на норми статті 80 ПК України вказує на те, що контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Щодо строку звернення на підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, то вказує на те, що КАС України визначено особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ та порядок розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ (§ 2 цієї глави). Статтею 283 КАС України врегульовано особливості провадження у справах за зверненням контролюючих органів на підставі заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Цей порядок є альтернативним загальному порядку розгляду справ.

Тобто, податковий орган, звертаючись до адміністративного суду, самостійно визначає порядок такого звернення: в загальному порядку або відповідно до статті 283 КАС України з метою термінового розгляду, про що обов`язково зазначається в позовній заяві (заяві). Законодавцем визначено, що в порядку статті 283 КАС України податковий орган може звернутись виключно у разі безспірності таких вимог, оскільки в протилежному випадку суд зобов`язаний відмовити у відкритті провадження відповідно до частини четвертої статті 283 КАС України у зв`язку з наявністю спору про право. Разом з тим, відповідачем не враховано і той факт, що Кодексом адміністративного судочинства України не встановлені обмеження щодо звернення з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту в загальному порядку.

Просить позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області 06.08.2024 прийнято наказ №2792-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » на підставі підпунктів 19-1.1.4, 19-1.1.14 пункту 19-1 статті 19, підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пунктів 80.2.5, 80.2.7пункту 80.2 статті 80, підпунктів 69.2 пункту 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, з метою здійснення функцій, визначених законодавством, у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, а також з метою дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, терміном 10 діб, починаючи з 06.08.2024 (а.с. 14).

Працівниками ГУ ДПС у Волинській області відповідно до наказу від 06.08.2024 № 2792-п, на підставі направлень на перевірку від 06.08.2024 № 4293/03-20-09-01, №4292/03-20-09-01 здійснено виїзд на проведення фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, при прибутті за вказаною адресою 07.08.2024 було здійснено контрольну закупку на суму 10,00 грн., про що надано чек (а.с. 15).

Посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області було запропоновано ФОП ОСОБА_1 ознайомитися з копією наказу на проведення фактичної перевірки та направленнями, а також розписатися в направленнях на перевірку, проте було отримано відмову, про що складено акт відмови від отримання копії наказу та від підпису в направленнях на перевірку від 07.08.2024 № 3406/03-20-09-01 (а.с. 10).

Також вказаною особою було відмовлено в допуску контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, про що складено акт відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 07.08.2024 № 3405/03-20-09-01 (а.с.11).

08.08.2024 начальником ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Пунктами 94.3, 94.4 статті 94 ПК України визначено, що арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження (пункт 94.6 ПК України).

Пунктом 94.10 статті 94 ПК України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

У свою чергу відповідно до підпункту 94.19.1. пункту 94.19. статті 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, слід дійти висновку про те, що за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.

Таким чином, у разі коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту він припиняється в силу закону незалежно від причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

Отже, вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 ПК України пов`язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 25.05.2018 у справі №820/2040/17, від 28.03.2019 у справі №П/811/1722/17, від 27.08.2019 у справі №520/11050/18, від 19.04.2019 у справі №813/4598/16, від 18.11.2019 у справі №140/2485/18, від 21.04.2021 у справі № 820/1895/17.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 прийнято позивачем о 13:30 год 08.08.2024.

При цьому, судом встановлено, що заяву позивача про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відповідача, застосованого на підставі рішення ГУ ДПС у Волинській області від 08.08.2024, повернуто оскільки, підписано особою, яка не має права її підписувати, на підставі ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 09.08.2024.

В той же час, ГУ ДПС у Волинській області звернулося до суду в загальному порядку з цим адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна 19.08.2024, тобто зі спливом строку, встановленого пунктом 94.10 статті 94 ПК України.

Зважаючи на наведені норми права, у разі, коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту він припиняється в силу закону незалежно від причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно з рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 08.08.2024, з огляду на що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При вирішенні клопотання представника відповідача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну допомогу адвоката відповідач надав суду такі письмові докази: договір про надання правничої допомоги від 16.03.2024, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АФК», додаток № 1 від 05.09.2024 до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2024, акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 10.09.2024.

З акту № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 10.09.2024 вбачається надання Адвокатським об`єднанням «АФК» клієнту ФОП ОСОБА_1 правничої допомоги, яка складається з: вивчення документів, наданих клієнтом, проведення зустрічі з клієнтом, підготовка відзиву на позовну заяву у справі №140/8727/24 та подання його до суду, вартістю 5000 грн (5 год). Також зазначено, що вказані послуги будуть оплачені клієнтом після набрання рішенням законної сили у даній справі.

Представник позивача у відповіді на відзив щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, зазначає, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору, оскільки розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), як це передбачено ст.134 КАС України, так як вказана справа не є складною, правовідносини, які є предметом спору у даній справі, чітко врегульовані. При цьому вказує, що підготовка відзиву на позовну заяву у даній справі не вимагає значних затрат часу та зусиль, оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявно вдосталь інформації щодо аналогічних справ. Також зазначає, що жодного впливу на репутацію відповідача чи його представника дана судова справа не має, як і жодного резонансу в суспільстві, що могло би вказувати на її складність чи значущість.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заявлене представником позивача заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь відповідача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести відповідач.

При цьому, суд зазначає, що вивчення документів та зустріч з клієнтом включається до витрат пов`язаних зі складанням відзиву на позовну заяву, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання відзиву і подання його до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, кількість затраченого адвокатом часу, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь відповідача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань позивача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн, а решту витрат повинен понести відповідач.

Отже, враховуючи вищенаведене, на користь відповідача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області витрати на професійну правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43027, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк