Справа № 420/6218/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6218/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вичинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні в пільговому обчисленні стажу роботи у місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі та перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області:

провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 в кратному розмірі, а саме: обчислити страховий стаж ОСОБА_1 в розмірі один рік і шість місяців за один рік роботи в період з 10.10.1984р. по 28.11.1992р. у республіки Саха (Якутія) - в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, починаючи з 16.09.2022 року;

здійснити з 16.09.2022 року перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 в зв`язку із зміною величини страхового стажу за результатами його перерахунку в кратному розмірі та з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року на підставі архівної довідки Муніципального архіву Томпонського району Республіка Саха №230 від 15.06.2022р., із застосуванням районного коефіцієнту 60% до заробітної плати що діяв з 01.02.1960р. в Томпонському районі Республіки Саха (Якутія).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду в Одеській області та з 16.09.2022 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV). Пенсія призначена зі страхового стажу 36 років 10 місяців 11 днів.

З метою перерахунку пенсії позивач звернувся із заявою від 27.07.2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області згідно до якої: зарахувати йому в пільговому обчисленні (у полуторному розмірі за один рік і шість місяців) стаж роботи у місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 10.10.1984р. по 28.11.1992р. у республіки Саха (Якутія); здійснити перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу до 2000 року за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року на підставі архівної довідки Муніципального архіву Томпонського району Республіка Саха №230 від 15.06.2022р., із застосуванням районного коефіцієнту 60% до заробітної плати що діяв з 01.02.1960р. в Томпонському районі Республіки Саха (Якутія), на підставі Постанови Держкомпраці СРСР, Президії ВЦСПС від 04.09.1964 №380/П-18.

Відповідно до листа-відповіді відповідача від 28.08.2023 року №24260-23975/М-02/8-1500/23 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії.

Позивач вважає, що розмір його пенсії занижений, оскільки під час обчислення відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року, а саме: період роботи з 10.10.1984р. по 31.12.1990 року включно, та з 01.01.1991р. по 28.11.1992р. у республіки Саха (Якутія) у 1,5 розмірі (за один рік і шість місяців). Також під час призначення пенсії позивачу не врахована заробітна плата за періоди роботи до 2000 року, з січня 1987 року по грудень 1991 року (включно), на підставі архівної довідки Муніципального архіву Томпонского району Республіка Саха №230 від 15.06.2022р.

Позивач з даними діями відповідача не погоджується, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 04.03.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/6218/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

19.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 14.08.2023 року позивач звернувся до Головного управління з заявою від 27.07.2023 року про перерахунок пенсії за віком та зарахування періодів роботи з 10.10.1984 року по 28.11.1992 року у республікі Саха (Якутія) - в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі. Листом Головного управління від 28.08.2023 року №24260-23975/М-02/8-1500/23 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії за віком, оскільки необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, необхідною умовою для застосування кратності є укладення строкового трудового договору. Якщо пенсіонер не може надати трудовий договір, то документами, які будуть служити підставою для застосування кратного обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі можуть бути: трудова книжка, в якій є існуючий штамп підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи (тільки записи в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не достатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності); довідка підприємства, установи, організації, де працювала особа, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на особу пільг щодо обчислення стажу за цей період. Таким чином, оскільки в матеріалах пенсійної справи, зокрема в довідці від 15.06.2022 року № 230, яка видана Муніципальним архівом Томпонського району Республіки Саха, відсутні записи про користування пільгами, передбаченими вищевказаними нормативними актами, або про укладення трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому і правові підстави зарахувати період роботи з 10.10.1984 року по 31.12.1990 року в кратному обчисленні - відсутні. Позивачу також було роз`яснено, що до страхового стажу період роботи з 10.10.1984 року по 31.12.1990 року не можливо зарахувати в пільговому обчисленні, так як в трудовому договорі від 14.01.1988 року про найм на роботу зазначено прізвище ОСОБА_1 (російською), що не відповідає по батькові паспортним даним ОСОБА_2 . На теперішній час припинене будь-яке листування з російською федерацією, тому підтвердити період роботи з 10.10.1984 року по 31.12.1990 року первинними документами не можливо.

Також відповідачем зазначено, що частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року враховується для обчислення пенсії за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Згідно з частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» орган, що призначає пенсію, має право перевіряти обґрунтованість видачі наданих документів. Отже, перевірки довідок про заробітну плату проводяться з метою підтвердження даних про заробітну плату первинними документами. Оскільки заробітна плата за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року не врахована для обчислення розміру пенсії, як передбачено ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, то розглянути питання про застосування північного районного коефіцієнту в розмірі 60% за цей період є неможливим. Зазначена вимога Позивача є передчасною. На теперішній час припинене будь-яке листування з російською федерацією, тому підтвердити довідку про заробітну плату від 15.06.2022 №230, видану Муніципальним архівом Томпонського району Республіки Саха, немає підстав.

Крім того відповідач вказує, що Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі (далі - Угода СНД) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якої вони проживають. Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації. Починаючи з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Постановою КМУ від 29 листопада 2022 р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено:« 1. Вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. 2. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови». На момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою щодо врахування для обчислення пенсії заробітної плати Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є нечинною.

Також відповідач вказує, що повноваження Пенсійного Фонду України в даних правовідносинах є дискреційними та виключною компетенцією Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду в Одеській області та з 16.09.2022 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 27.07.2023 року, в якій просив: зарахувати йому в пільговому обчисленні (у полуторному розмірі за один рік і шість місяців) стаж роботи у місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 10.10.1984р. по 28.11.1992р. у республіки Саха (Якутія); здійснити перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу до 2000 року за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року на підставі архівної довідки Муніципального архіву Томпонського району Республіка Саха №230 від 15.06.2022р., із застосуванням районного коефіцієнту 60% до заробітної плати що діяв з 01.02.1960р. в Томпонському районі Республіки Саха (Якутія), на підставі Постанови Держкомпраці СРСР, Президії ВЦСПС від 04.09.1964 №380/П-18.

До заяви позивачем було долучено: копії архівних довідок МКУ «Муніципального архіву Томпського району» Республіка Саха (Якутія) №№ 229, 230 від 15.06.2022 року, копію довідки Хандикскої автобази від 18.08.1995 року, копію довідки Акціонерного товариства відкритого типу торгова фірма «ХАНДИГАУГОЛЬ» від 17.08.1995 року, копію трудового договору від 14.01.1988 року.

Листом від 28.08.2023 року №24260-23975/М-02/8-1500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що оскільки, в матеріалах пенсійної справи, зокрема в довідці від 15.06.2022 Ке 230, яка видана Муніципальним архівом Томпонського району Республіки Саха, відсутні запис про користування пільгами, передбаченими вищевказаними нормативними актами, або про укладення трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі відсутні, тому відсутні підстави зараховувати період роботи з 10.10.1984 по 31.12.1990 в кратному обчисленні. Рішенням від 16.12.2022 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за заявою від 15.12.2022, оскільки до страхового стажу не можливо зарахувати в пільговому обчисленні період роботи з 10.10.1984 по 31.12.1990, так як в трудовому договорі від 14.01.1988 про найм на роботу зазначено прізвище ОСОБА_1 (російською), що не відповідає по батькові паспортним даним - ОСОБА_2 . Щодо врахування заробітної плати повідомлено, що частиною 1 статті 40 Закону, передбачено, що заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000. року враховується для обчислення пенсії за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Згідно з частиною 3 статті 44 Закону, орган, що призначає пенсію, має право перевіряти обґрунтованість видачі наданих документів. Отже, перевірки довідок про заробітну плату проводяться з метою підтвердження даних, про заробітну плату первинним документами. Оскільки па теперішній час припинене будь-яке листування з російською федерацією, тому підтвердити довідку про заробітну плату від 15.06.2022 № 230, видану Муніципальним архівом Томпонського району Республіки Сахи немає підстав.

Не погодившись з відмовою у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Стаття 4 Закону № 1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом першим частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІУ передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 № 1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26.09.1967 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967.

Згідно зі статтею 62 Закону України № 1788-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Згідно з абз. 3 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Отже, законодавство визначає, що основним та достатнім документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, хоча наявність стажу може доводитись і іншими документами, якими є трудовий договір або довідки про роботу.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 08.11.2019 у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України 15 квітня 1994 року, ратифіковано Законом України від 11.07.1995 №290/ 95-ВР.

Згідно з статтею 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 01.03.1960 зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19.02.1993, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку № 637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 у справі № 352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №537/1415/17, від 27 липня 2022 року у справі № 560/755/19, від 17 жовтня 2022 року у справі № 592/5589/17.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960 та статтею 3 Указу від 26.09.1967, надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16.12.1967 встановлено, що період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01.03.1960 - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01.08.1945 до 01.03.1960 один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.

При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування йому в пільговому обчисленні (у полуторному розмірі за один рік і шість місяців) стажу роботи у місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі з 10.10.1984р. по 28.11.1992р. у республіці Саха (Якутія).

До заяви позивачем було долучено: копії архівних довідок МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 229 від 14.06.2022 року, № 230 від 15.06.2022 року, копію довідки Хандигскої автобази від 18.08.1995 року, копію довідки Акціонерного товариства відкритого типу «Торгова фірма «ХАНДИГАУГОЛЬ» від 17.08.1995 року, копію трудового договору від 14.01.1988 року.

З довідки Хандигскої автобази від 18.08.1995 року вбачається, що позивач працював в Хандигской автобазі управління «Якутдротранс» в районі Крайньої Півночі з 10.10.1984 року по 02.09.1985 року автослюсарем 2 розряду та звільнений переводом.

Згідно довідки Акціонерного товариства відкритого типу «Торгова фірма «ХАНДИГАУГОЛЬ» від 17.08.1995 року позивач працював в Акціонерному товаристві відкритого типу «Торгова фірма «ХАНДИГАУГОЛЬ» з 27.06.1985 року офіціантом, барменом ресторану по 28.11.1992 року, звільнений за власним бажанням.

З архівної довідки МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 229 від 14.06.2022 року вбачається, що в документах архівного фонду Хандигской автобази наявні наступні відомості про стаж роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : прийнятий з 10.10.1984 р. в АРМ автослюсарем 2 розряду на участок № 3 з наступним переводом в ОЕ водієм (наказ № 93к від 12.10.1984 р.); звільнений з 02.09.1985 р. по ст. 29 п. 5 КЗПП РСФСР переводом в ОРС (наказ № 77к від 03.09.1985р.).

З архівної довідки МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 230 від 15.06.2022 року вбачається, що в документах архівного фонду ОРС «Хандигауголь» наявні наступні відомості про стаж роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : прийнятий з 27.06.1985 р. в ресторан «Алдан» швейцаром по сумісництву (наказ № 138к від 08.07.1985р.); переведений з 02.09.1985 р. учнем офіціанта (наказ № 178к від 06.09.1985 р.); переведений з 04.03.1986 р. тимчасово в кафе офіціантом на час хвороби основного працівника (наказ № 22 від 06.03.1986 р.); переведений з 14.03.1986 р. в кафе офіціантом 3 розряду (наказ № 32 від 21.03.1986 р.); переведений з 15.03.1988 р. офіціантом 4 розряду в кафе «Алдан» (наказ № 59 від 22.03.1988 р.); переведений з 04.06.1991 р. буфетником кафе «Зеркальное» (наказ № 131 л/с від 04.06.1991р.); звільнений з 28.11.1992 р. по власному бажанню по ст. 31 КЗПП РФ за власним бажанням (наказ № 16 від 26.11.1992 р.).

В архівних довідках довідок МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 229 від 14.06.2022 року, № 230 від 15.06.2022 року зазначено відомості про перейменування вищевказаних підприємств, а також вказано, що Томпонський район, як і уся Республіка Саха (Якутія) (раніше Якутська АССР) відноситься до районів Крайньої Півночі на підставі Указа Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26вересня 1967 року про пільги для осіб, які працюють в цих районах (зат. постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029 Якутська РСР відноситься до районів Крайньої Півночі. Відтак, місцевість, де розташовувалось підприємства, на яких працював позивач, знаходиться у районі Крайньої Півночі.

З огляду на викладене, суд вважає, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в період з 10.10.1984року по 28.11.1992 року, підтверджується вказаними вище довідками.

Разом з тим, щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року, суд зазначає таке.

Законом України № 1788-ХІІ та Законом України № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року.

До того ж, не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

За таких обставин, підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 676/7065/14-а, від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 14.03.2023 у справі №160/20914/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи, що період роботи позивача з 10.10.1984 року по 31.12.1990 року в районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі повністю підтверджується архівними довідками МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 229 від 14.06.2022 року, № 230 від 15.06.2022 року, довідкою Хандигскої автобази від 18.08.1995 року, довідкою Акціонерного товариства відкритого типу «Торгова фірма «ХАНДИГАУГОЛЬ» від 17.08.1995 року, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 10.10.1984 року по 31.12.1990 року із розрахунку один рік за один рік і шість місяців, а отже й має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи у цей період.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії відповідача відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 10.10.1984 року по 30.10.1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців є протиправними.

Щодо вимог позивача про перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року на підставі архівної довідки Муніципального архіву Томпонського району Республіка Саха №230 від 15.06.2022р., із застосуванням районного коефіцієнту 60% до заробітної плати що діяв з 01.02.1960р. в Томпонському районі Республіки Саха (Якутія), суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №358/1179/17 та від 18.10.2018 у справі №539/758/15-а, від 15.01.2021 у справі №357/2591/17.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Абзац другий підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначає, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до Порядку виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.03.2015 №295/5 архівна довідка про заробітну плату оформлюється на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату; дані зазначаються окремо за кожен місяць конкретного року.

У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що: "...перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

Суд акцентує увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Окрім того, коли архів надав необхідну довідку про заробітну плату, то на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних такої довідки.

При цьому суд зауважує, що виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей є підставою для неврахування довідок.

Будь-яких посилань на невідповідність довідки №230 від 15.06.2022 року чинному законодавству або її недостовірність відповідач не навів. Архівна довідка про заробітну плату №230 від 15.06.2022 року є дійсною, містить всю необхідну інформацію, в тому числі й посилання на первинні бухгалтерські документи, на підставі яких вона видана. Відомості про її скасування уповноваженим органом або визнання її не чинною (недійсною) матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 року російської федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України, відмовляючи позивачу у врахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати, отриманої ним за період роботи з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року в ОРС «ХАНДИУГОЛЬ» (район Крайньої Півночі), з підстави видачі довідки про цю заробітну плату №230 від 15.06.2022 року установою, що розташована на території російської федерації та неможливості у зв`язку із цим проведення перевірки відповідності змісту цієї довідки первинними документами, пенсійний орган порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку вказаних в довідці від №230 від 15.06.2022 року відомостей про заробітну плату позивача за період його роботи з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року в ОРС «ХАНДИУГОЛЬ» (район Крайньої Півночі), через неможливість отримання первинних документів про цю заробітну плату від підприємства, яке знаходиться на території російської федерації, не може бути підставою для відмови особі у реалізації права на належне пенсійне забезпечення.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 175/4336/16-а.

З огляду на зазначене, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість врахування архівної довідки №230 від 15.06.2022 року та зазначеної в ній заробітної плати при визначенні розміру пенсії позивача.

Разом з тим, суд вважає, що відсутні підстави для застосуванням при розрахунку пенсії позивача районного коефіцієнту 60% до заробітної плати що діяв з 01.02.1960р. в Томпонському районі Республіки Саха (Якутія), з огляду на наступне.

Питання неврахування при розрахунку пенсії районного коефіцієнту було предметом розгляду Верховного Суду, який, зокрема, у постановах від 28.09.2018 у справі № 671/86/15-а, від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 06.02.2020 року у справі №348/2381/16-а, від 21.05.2020 у справі № 674/633/17, дійшов наступного висновку:

« статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства ».

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що при перерахунку пенсії не підлягають включенню до заробітної плати позивача суми районного коефіцієнту за період його роботи на Крайній Півночі.

Щодо посилань відповідача про припинення російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.

Ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (далі Угода від 13.03.1992р.) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

В ст.5, ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною 13.03.1992р., видно, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст.11 Угоди від 13.03.1992р.).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Ст.13 Угоди від 13.03.1992р. встановлено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на наведене, цією Угодою від 13.03.1992р. визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення, постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.

Ч.1 ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до п.11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001р. № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023р., яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023р., підтвердив припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Денонсація Угоди від 13.03.1992р. означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим, оскільки є порушенням правої визначеності як складового аспекту принципу верховенства права. Так, працюючи за межами України, за умови чинності в період роботи міжнародних договорів між Україною та російською федерацією, особа мала легітимні очікування щодо визнання Україною її трудового стажу та заробітку, здобутого на території російської федерації, для пенсійного забезпечення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права особи, яка звернулась за захистом своїх прав до адміністративного суду має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а також необхідність у повторному зверненні до суду.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії (рішення) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 10.10.1984 року по 30.10.1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 , а саме: обчислити страховий стаж за період роботи в районах Крайньої Півночі з 10.10.1984 року по 30.10.1990 року у пільговому обчислені із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року на підставі архівної довідки МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 230 від 15.06.2022 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року, вказаної в архівній довідці МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 230 від 15.06.2022 року, з урахуванням зміни величини страхового стажу за результатами його перерахунку в кратному розмірі та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Вирішуючи питання щодо часу, з якого необхідно здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просить суд здійснити відповідні зарахування та перерахунки починаючи з 16.09.2022 року, тобто з дати призначення пенсії.

Разом з тим, заява про перерахунок пенсії позивача датована 27.07.2023 року.

У відзиві відповідачем зазначено, що з заявою від 27.07.2023 року позивач звернувся 14.08.2023 року, вказана обставина позивачем не заперечувалася.

Частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

З огляду на викладене, суд вважає, що зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії слід з 01.08.2023 року.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 10.10.1984 року по 30.10.1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 , а саме: обчислити страховий стаж за період роботи в районах Крайньої Півночі з 10.10.1984 року по 30.10.1990 року у пільговому обчислені із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, починаючи з 01.08.2023 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року на підставі архівної довідки МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 230 від 15.06.2022 року.

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 01.08.2023 року перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року, вказаної в архівній довідці МКУ «Муніципального архіву Томпонського району» Республіка Саха (Якутія) № 230 від 15.06.2022 року, з урахуванням зміни величини страхового стажу за результатами його перерахунку в кратному розмірі та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.10.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва