Справа № 520/23884/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року Справа № 520/23884/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садової М.І.,

за участю секретаря судових засідань Голотяк К. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" до Кропивницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 31.07.2024 № UA901000/2024/000145/2; - визнати протиправною та скасувати картку відмови Кропивницької митниці Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2024/000352 від 31.07.2024; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивачем при здійсненні митного оформлення товарів надано всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм Митного кодексу України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що при проведенні перевірки документів, що були надані для митного оформлення, виявлено наступне. Заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж вартість та їх рівні по митним оформленням проведеним митними органами України в митному режимі «імпорт». Вартість завантаження товару у поданих позивачем документах містять різні значення. Відтак позивачу необхідно було надати документи, що містять відомості щодо вартості завантаження товару в контейнер, доставки до порту, завантаження на борт судна, портових затрат, митної очистки; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару. Окрім цього, митну вартість товару визначено у відповідності до ст. 64 МК України резервним методом. Для цього використані відомості з митної декларації від 10.04.2024 №UA209190/2024/007902. Наведені обставини свідчать про правомірність оспорюваного рішення та необґрунтованість позовних вимог. Просить у позові відмовити.

Позивач надав до суду відповідь на відзив. Наводить доводи, які є аналогічним, що викладені у адміністративному позові. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить такі задовольнити. Додатково надав пояснення про те, що митна декларація, яку відповідач використав при застосуванні резервного методу перебуває на стадії судового оскарження, а відтак не могла братись за основу. Окрім цього, відповідач здійснив лише посилання на неї, а не зазначено із якими характеристиками необхідно здійснити порівняння. Окрім цього, умови поставки визначені у контракті. Не заперечив проти розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

З урахуванням думки представника позивача та заяви відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив між товариством з обмеженою відповідальністю «АРТІ» (Імпортер) та компанією NINGBO RUIFENG SEALING MATERIALS CO. LTD (Китай) (Постачальник) укладено контракт від 24.07.2020 №ARRUI-2020 (далі контракт) /а.с. 71-76/.

Відповідно до п. 1.1. контракту постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність імпортеру азбестотехнічні та без азбестові вироби (далі - товар), а імпортер зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов цього Контракту /а.с. 71/.

Ціна поставленого контракту вказується у інвойсах. Загальна сума контракту 25000,00 дол. США (п. п. 5.1, 5.2 контракту).

Додатково до вказаного контракту сторонами погоджено додаткову угоду № 1 від 24.07.2020 (далі додаткова угода-1). Дана угода стосується положень пп. 4.1, 4.1, 5.1, 6.3.2, 11.5 Контракту /а.с. 77/.

Додатково до вказаного контракту сторонами погоджено додаткову угоду № 2 від 24.07.2020 (далі додаткова угода-2). Умови додаткової угоди стосуються умов і строків постачання товару, які передбачені пп4.2 Контракту /а.с. 78/.

Додатково до вказаного контракту сторонами погоджено додаткову угоду № 3 від 24.07.2020 (далі додаткова угода-3). Згідно з розділом 1 сторони домовилися про зменшення замовлення, узгодженого у Проформі Інвойс № RF240124C від 24.01.2024 після здійснення передоплати, але збільшеного суму видатків щодо постачання товару на 400,00 дол.США. Загальна вартість товару становить 19576,80 грн /а.с. 79-81/.

Додатково до вказаного Контракту сторонами погоджено додаткову угоду № 4 від 24.07.2020 (далі додаткова угода-4). Згідно з розділом 1 в зв`язку з тим, що фактичні витрати (митні формальності на експорт, навантаження та доставку контейнера в порт, навантаження на борт судна) згідно з комерційним Інвойсом № RF240124С від 25.05.2024 склали 800,00 дол. США, a балансовий платіж було здійснено згідно з перевиданою 25.03.2024. Проформи Інвойс № RF240124C від 24.01.2024, в якій вищезазначені витрати планово становили 1100,00 дол. США, сторони домовилися, що сума переплати у розмірі 300,00 дол. США, буде врахована при балансовому платежі згідно з Проформи Інвойс № RF240422C від 22.04.2024. /а.с. 82/.

Додатково до вказаного контракту сторонами погоджено специфікацію № 15 від 25.03.2023 /а.с. 85/.

Згідно з проформи інвойсу від 24.01.2024 № RF240124C, який є невід`ємною частиною даного контракту, вид оплати аванс Т/Т 30 %, залишок перед відвантаженням. Митні формальності на експорт, завантаження та доставка контейнера в порт, завантаження на борт судна 700,00 дол.США. Загальна сума із вартістю товару становить 28276,80 дол.США /а.с. 39-40/.

Відповідно до проформи інвойс від 24.01.2024 № RF240124C, дата повторної видачі 25.03.2024, який є невід`ємною частиною даного контракту, вид оплати аванс Т/Т 30 %, залишок перед відвантаженням. Митні формальності на експорт, завантаження та доставка контейнера в порт, завантаження на борт судна 1100,00 дол.США. Відтак, загальна сума із вартістю товару становить 19576,80 дол.США /а.с. 43-44/. Отже, дана проформа інвойс підтверджує додаткову угоду-3.

Відповідно до комерційного інвойсу від 25.05.2024 № RF240124C митні формальності на експорт, завантаження та доставка контейнера в порт, завантаження на борт судна 800 дол.США. Відтак, загальна сума із вартістю товару становить 19276,80 дол.США /а.с. 48/.

30.07.2024 з метою митного оформлення товару, позивач подав митну декларацію № 24UA21U7, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору заявлений до декларування, визначивши митну вартість 19276,80 дол.США, що на їх переконання підтверджена відповідними доказами /а.с. 30/. Окрім цього, до митної декларації включено витрати на транспортування (п. 45 декларації), розмір яких підтверджено довідкою від 25.07.2024 № 2507-2 /а.с. 57/.

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано документи, перелік яких наведено у карті відмова /а.с. 126-128/. Такі дані сторонами не заперечується, а тому приймаються судом до уваги.

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.

Суд відмічає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

30.07.2024 відповідачем направлено позивачу повідомлення щодо митної декларації. Запропоновано надати додаткові документи з питань викладених у повідомленні /а.с. 11-122/.

Позивачем подано пояснення у яких вказано про те, що витребувані відповідачем документи надані позивачем при поданні митної декларації від 30.07.2024 /а.с. 118/.

31.07.2024 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA901000/2024/000145/2 за другорядним методом (за резервним методом) відповідно до положень статті 64 МК України та з додержанням вимог частини другої статті 55 МК України і Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що у відповідності до заходів, передбачених Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Держмитслужби від 01.07.2021 № 476, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару «Текстильні матеріали технічного призначення (вміст бавовни 65%; вміст графіту 5%; вміст оливи 30%), просочені, не для промислового складання МТЗ, призначені для використання як ущільнювальний матеріал в промисловому обладнанні» виробник NINGBO RUIFENG SEALING MATERIALS CO., LTD, країна виробництва Китай з рівнем митної вартості товарів за кодами згідно УКТ ЗЕД 5911 90 99 90, та виявлено що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж вартості та їх рівні по митним оформленням проведеним митницями України в митному режимі «імпорт» /а.с. 123-124/.

Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2024/000352 від 31.07.2024 /а.с. 126-128/.

Надалі, товар був оформлений та випущений у вільний обіг за скорегованою митною декларацією від 31.07.2024 № 24UA50U1 /а.с.129/.

Рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картки відмови позивач вважає протиправними, у зв`язку із чим просить їх скасувати та з метою захисту свої порушених прав звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, суд прийшов наступного.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

За правилами статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64).

Виходячи з вищевикладеного Митний кодекс України вказує на те, що у випадку застосування резервного методу митна вартість обов`язково повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Суд установив, що джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару є митна декларація від 10.04.2024 № UA209190/2024/007902 (із розрахунку 5,23 дол. США за кг).

Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа №804/1755/17), від 15.10.2024 (справа № 520/6058/24).

Суд повторно відмічає, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

Попри те, рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Суд критично оцінює застосування митницею ціни - 5,23 дол.США за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020.

Окрім цього, у митну декларацію включено витрати на транспортування, відносно чого суд прийшов наступного.

Перевезення вантажу морським та автомобільним транспортом, за що позивач здійснював оплату, підтверджено довідкою позивача від 25.047.2024 № 2507-2, яка є належним доказом підтвердження таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 ). Окрім цього, відомості, які відображені у довідці додатково підтверджені договорами щодо міжнародного та внутрішнього перевезення товару, які містяться у матеріалах справи, платіжними документами /а.с. 51, 56, 64-70, 85-105, 109/.

З огляду на викладене позивачем правомірно включено у митну декларацію витрати на транспортування до місця ввезення на митну територію України 218 643,22 грн. Відповідно до порядку заповнення митних декларацій, адже у митній декларації на імпорт товарів зазначаються вартість товару у валюті України та інші необхідні відомості. У митній декларації 24UA2107 від 30.07.2024 зазначено, що вартість імпортованих товарів - 1009 913,45 грн, курс валюти НБУ на 30.07.2024 - 41,0478 грн.

Щодо підтвердження обсягу витрат на митні формальності у країні відправлення (Китаї), суд зазначає наступне.

Вартість завантаження товару, доставки до порту, завантаження на борт судна, портові затрати та митна очистка вказуються в інвойсах на кожну партію товару (п. 5.1. Контракту). За проформою-інвойсом № RF240124C від 24.01.2024 загальна вартість митних формальностей склала 700 дол. США.

У зв`язку з подорожчанням транспортних послуг загальну вартість митних формальностей було збільшено на 400 дол. США, і 25.03.2024 проформу-інвойс було перевидано. Нова вартість склала 1,100 дол. США. Загальна вартість товару 19,576 дол. США (Додаткова угода № 3 від 25.03.2024).

Вартість товару була сплачена трьома платіжними дорученнями, що підтверджується банківськими документами (№ 0318, № 0516, № 0517).

Суд повторно зазначає, що за рахунком-фактурою від 25.05.2024№ RF240124C, загальна вартість митних формальностей склала 800 дол.США. Різниця в 300 дол.США пояснюється нижчими витратами продавця. Сторони уклали додаткову угоду-4, за якою переплата у 300 дол. США буде врахована під час балансового розрахунку (проформа-інвойс № RF240422C від 22.04.2024).

Щодо доводів відповідача відносно змісту специфікації № 15 від 25.03.2024 до контракту № ARRUI-2020 від 24.07.2020, суд зазначає що така є складаю зовнішнього економічного контракту, згідно з якої визначається кількість, якість, ціна товару та витрати щодо транспортування /а.с. 83-84/, що підтверджено додатковою угодою-3 /а.с. 79-81/. Відносини між позивачем та постачальником виникли на підставі контракту і товар, що був пред`явлений до митного оформлення, поставлявся в межах саме цього контракту, а отже і умови оплати визначаються відповідно до контракту, а відтак специфікація не може бути беззаперечним документом, який підтверджує дійсно понесені витрати позивача на придбання такого товару, адже такі доводи підтверджуються іншими належними доказами, що містяться у справі.

Аргументи позивача про те, що митна декларація від 10.04.2024 є предметом розгляду адміністративної справи у Львівському окружному адміністративному суді, а відтак не могла братися за правильність визначення митної вартості товару, суд оцінює критично адже жодних доказів цього суду не надано.

Враховуючи наведене вище, провівши аналіз поданих доказів, як окремо кожен так і в їх сукупності, суд прийшов переконання про те, що жодних розбіжностей, наявності ознак підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари не встановлено, адже усі дії щодо ціни та подальшої її зміни підтверджено як самим контрактом, так і додатковими угодами та проформами інвойсу та комерційним інвойсом. Дії сторін з цього питання були послідовним, жодних ознак які б свідчили про їх невідповідність між собою не установлено. Відповідачем не підтверджено належними доводами неправильність визначення митної вартості позивачем за основним методом та таке відповідачем не спростовано, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд прийшов наступного.

Відповідачем прийнято картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2024/9000352 від 31.07.2024.

Згідно ст. 256 МК України відмова у митному оформленні є письмовим вмотивованим рішенням органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення через невиконання декларантом умов. Рішення повинне містити причини відмови та вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких дозволить здійснити митне оформлення.

Аналізуючи відомості, які містяться в оспорюваній картці відмові, то остання на переконання суду не є вмотивованою, оскільки не містить обґрунтування причин відмови, не зазначено, які вартісні показники є непідтвердженими та які відомості є неповними.

Окрім цього, підстави відмови суперечать одна одній, оскільки або документи не були подані, або вони не містять інформацію щодо складових митної вартості товарів. Документи, передбачені ст. 53 МК України, були подані до митного оформлення та підтверджують числові значення складових митної вартості.

Суд повторно відмічає, що позивачем доведено належними, допустимими доказами митну вартість товарів та відомості щодо ціни, що була сплачена за ці товари, а відтак у відповідача були відсутні підстави для прийняття картки відмови.

З огляду на викладене суд прийшов висновку про те, що оскаржувані рішення митниці про коригування митної вартості і картки відмови слід визнати протиправними, у зв`язку із чим такі підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «АРТІ» необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 6056,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Суд установив, між позивачем та адвокатським об`єднанням «Роланд» укладено договір про надання правової допомоги № 2021/03/03 /а.с. 136-143/.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач у відзиві на позов наводить аргументи про те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи, значно завищені.

Суд установив, визначення розміру оплати праці (гонорару) адвоката проводиться за попередньою домовленістю з позивачем у фіксованому розмірі та винагорода адвокатського об`єднання становить у сумі 17000,00 грн без ПДВ. Оплата здійснюється шляхом перерахунку коштів на рахунок адвокатського об`єднання протягом 5 днів з моменту отримання позивачем рахунку (п. п. 3.2, 3.5 договору).

02.08.2024 між сторонами укладено додаткову угоду до договору. Правнича допомога надається щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови від 31.07.2024, які є предметами розгляду у цій справі /а.с. 144-146/.

За надання правової допомоги до цієї додаткової угоди клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду у сумі 10000,00 грн (п. 5 додаткової угоди).

Сплата витрат за надання правові допомоги підтверджено платіжною інструкцією від 06.08.2024 № 19319 /а.с. 147/.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 (справа № №420/6027/19) положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 (справа №640/15803/19), від 01.09.2020 (справа №640/6209/19).

Згідно з правової позиції викладеної у постанові Великої Палата Верховного Суду 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

Дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку про те, що такий розмір витрат у даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Так, докази, надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, переконливо доводять, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді першої інстанції, однак вони є неспірмірними із складністю справи, адже така розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а включення адвокатом до наданих позивачу послуг таких видів наданої правової допомоги: подання адміністративного позову до суду, представництво інтересів позивача у інших державних органах, направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи - не можна віднести до адвокатських послуг у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З огляду на викладене вище, фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, який обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів та заяв по суті, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов висновку, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" до Кропивницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 31.07.2024 № UA901000/2024/000145/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови Кропивницької митниці Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.07.2024 № UA901020/2024/000352.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю АРТІ судовий збір у розмірі 6056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю АРТІ судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ", місцезнаходження місто Харків, вулиця шосе Салтівське, будинок 67-А, ;

відповідач Кропивницька митниця Державної митної служби України, місцезнаходження місто Кропивницький, вулиця Лавандова, будинок № 2- Б, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 25.10.2024.

Суддя М. І. Садова