Справа № 380/29868/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/29868/23 пров. № А/857/10881/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення в Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (суддя Желік О.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/29868/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , суми пенсії, що належала її сину - ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю у розмірі 122307, 84 гривень; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести виплати ОСОБА_1 , суму перерахованої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.08.2022 року у справі №380/9689/22 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року у справі №380/757/23, що належала її сину - ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю, у розмірі 122307,84 гривень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 сум пенсії, що підлягали виплаті її сину ОСОБА_2 , на підставі Закону України №2262 від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії її померлого сина ОСОБА_2 в розмірі 122307,84 грн на підставі Закону України №2262 від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що не наділений повноваженнями самостійно без правового регулювання та фінансової можливості здійснювати виплату коштів. Звертає увагу на те, що виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду буде здійснена після виплати відповідних коштів з Державного бюджету України. Вказує апелянт, що пенсія ОСОБА_2 виплачена та перерахована на картковий рахунок, відтак мова йде не про недоотриману суму пенсії, а про виплату доплат, розрахованих на виконання судових рішень за позовами ОСОБА_2 . Отже, приймаючи рішення від 01.04.2024 у справі 380/29868/23, судом фактично змінено порядок та спосіб виконання судових рішень.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.04.2024 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, признчену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №380/9689/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки від 23.06.2022 року №00024 про розмір грошового забезпечення, виданої Головним управлінням Національної поліції України у Львівській області, станом на 19 листопада 2019 року, з 01 грудня 2019 року, з врахуванням раніше проведених виплат (а.с. 38-42).

На виконання вищевказаного судового рішення Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2022, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою № НПУ (а.с. 45).

Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № на виконання вищевказаного рішення суду, загальна сума доплати пенсії а період з 01.12.2019 по 31.10.2022 становить 110307,84 грн (а.с. 46).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі №380/757/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити з 01.11.2022 ОСОБА_2 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 47-54).

На виконання вищевказаного судового рішення Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2023, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою № НПУ (а.с. 58).

Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № на виконання вищевказаного рішення суду, загальна сума доплати пенсії а період з 01.11.2022 по 30.04.2023 становить 12000,00 грн (а.с. 59).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 25.10.2023 Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

Позивач 09.11.2023 звернулася до відповідача із заявою про виплату недоодержаної суми пенсії сина у зв`язку із його смертю, яка нарахована на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 по справі №380/9689/22 у сумі 110307,84 грн та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року у справі №380/757/23 у сумі 12000 грн (а.с. 20-22).

Листом від 04.12.2023 №1300-5505-8/176327 відповідач повідомив позивача про те, що доплату заборгованості, обчислену ОСОБА_2 на виконання судових рішень, позивач зможе отримати за умови покладення судом зобов`язання в частині виплати їй пенсії, яка була нарахована померлому (а.с. 23-24).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , як матері померлого пенсіонера, заборгованості по пенсійним виплатам, що підлягали йому виплаті та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як мати померлого пенсіонера ОСОБА_2 , звернулася до пенсійного органу за відповідною виплатою не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, суд прийшов до висновку, що позивач має право на одержання суми пенсії, яка підлягала виплаті померлому пенсіонерові з числа військовослужбовців, але не була йому виплачена пенсійним органом у зв`язку з його смертю.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Подібні положення передбачені також статтею 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Відповідно до абз.1 п.2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Таким чином, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 по справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя".

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ч. 1 ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Таким чином, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч.1 ст.61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №380/9689/22 та від 21.02.2023 у справі №380/757/23, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування до пенсії ОСОБА_2 , в загальнй сумі 122307, 84 грн..

На виконання рішення суду пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплати за рішеннями суду в розмірі 122307, 84 грн., що підтверджується розрахунками на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_2 .. Спору щодо розміру нарахованої доплати між сторонами немає.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівського району Львівської області №329 від 06.11.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25.10.2023, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, пенсійним органом за життя пенсіонера ОСОБА_2 було нараховано останньому доплату пенсії в сумі 122307, 84 грн..

Таким чином, відповідно до частини першої статті 61 Закону України №2262-XII ОСОБА_1 має право на отримання нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 за життя пенсії, а саме: суми пенсії у розмірі 122307,84 грн..

09.11.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого сина.

Відповідач відмовив позивачу у виплаті недоотриманої її сином сум пенсії, вказавши, що отримання коштів, нарахованих на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №380/9689/22 та від 21.02.2023 у справі №380/757/23, позивач зможе отримати за умови покладення судом зобов`язання в частині виплати їй пенсії, яка була нарахована померлому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сума пенсії, яка підлягала виплаті позивачу, є недоодержаною сумою пенсії її померлого сина, тому підлягає виплаті його матері.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної її померлим сином ОСОБА_2 пенсії в сумі 122307, 84 грн, нарахованої на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №380/9689/22 та від 21.02.2023 у справі №380/757/23, оскільки ст.61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" покладає на органи Пенсійного фонду України обов`язок із виплати, зокрема батькам, суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю. Та як наслідок зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану її померлим сином ОСОБА_2 пенсію в сумі 122307,84 грн, нараховану на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №380/9689/22 та від 21.02.2023 у справі №380/757/23.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в адміністративній справі №380/29868/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль