Справа № 440/13589/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 р. Справа № 440/13589/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 22.11.23 по справі № 440/13589/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі- відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), в якій просив:

-визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови йому у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати йому до страхового стажу період навчання з 01.09.1976 по 15.06.1980 та з 29.10.1981 по 28.02.1982 та період роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 та період проходження військової служби 07.05.1982 по 06.06.1985 по Списку №1 та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 27.07.2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо незарахування ОСОБА_2 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 періодів його роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_2 періоди його роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та здійснити перерахунок і виплату йому пенсії з 27.07.2023 за вирахуванням фактично виплачених сум пенсії.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_2 частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 286,29 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, тому рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 15 від 17.08.2021 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі- Закон № 1058-ІV) з урахуванням страхового стажу 43 роки 4 місяці 21 день. 27.07.2023 до ГУ ПФУ в Полтавській області надійшло звернення позивача щодо зарахування періодів роботи за Списком № 1. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» позивачу була дана відповідь, в якій роз`яснено порядок та умови перерахунку пенсій та умови зарахування стажу роботи відповідно до ст.114 Закону № 1058.

Апелянт послався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 425/1867/16-а, від 19.04.2018 у справі № 601/198/16.

Зазначив, що позивач не звертався до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою встановленого зразку згідно з додатком 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), а звернувся із заявою довільної форми, яку було направлено до управління засобами електронної пошти. Разом з тим, звернення позивача від 27.07.2023 розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» .

Апелянт зауважив, що відповідно до абзаців 1,2 пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі- Порядок № 637), якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі № 594/241/17 , звернув увагу, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці після 21 серпня 1992 року.

Зауважив, що постановляючи рішення, суд не повинен втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вирішення питання призначення пенсії, на думку апелянта, є виключною компетенцією Пенсійного фонду, що підтверджується практикою Верховного Суду викладену в постанові 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за якими призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку).

Апелянт вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Зазначив, що ГУ ПФУ в Полтавській області не розглядалися подані позивачем документи, а відтак не приймалося рішень та не вчинялося дій відносно позивача, в розумінні припису ст.19 Конституції України, які можуть бути оскаржені до суду. Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.114 Закону № 1058- ІV, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, підлягає скасуванню.

Позивач правом на подання відзиву на апеляцію не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

09.08.2021 ОСОБА_2 звернувся до пенсійних органів із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 до Закону № 1058-ІV.

Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 15 від 17.08.2021 ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком на загальних підставах з 20.08.2021 відповідно до Закону № 1058-ІV з урахуванням страхового стажу 43 роки 4 місяці 21 день.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових пояснень представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, страховий стаж ОСОБА_2 при призначення пенсії розраховано згідно з долученими до заяви документами, а саме: дипломом від 14.06.1980 серії Б 924669 про період навчання з 01.09.1976 по 12.06.1980 у ПТУ № 2 м. Макіївки Донецької області, трудовою книжкою від 24.06.1980 НОМЕР_1 , військовим квитком від 07.05.1982 НОМЕР_2 . Період навчання з 01.09.1976 по 15.06.1980, період проходження військової служби 07.05.1982 по 06.06.1985, періоди роботи з 29.10.1981 по 28.02.1982, з 23.06.1980 по 29.10.1981, 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 зараховано до страхового стажу ОСОБА_2 на загальних умовах, оскільки відповідно до частини 2, пункту 1.8, підпункту 5 Порядку №22-1 ним не долучено жодного документа.

27.07.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою довільної форми про перерахунок пенсії, в якій просив зарахувати за Списком 1 періоди роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 та здійснити відповідний перерахунок пенсії .

Листом № 17285-16738/Ш-02/8-1600/23 від 10.08.2023 позивача повідомлено про те, що його заява розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області відповідно до Закону України «Про звернення громадян». З посиланням на норми ст.114 Закону № 1058-ІV та пункту 20 Порядку № 637 ОСОБА_2 повідомлено, що його страховий стаж обчислено в одинарному розмірі, оскільки ним не надавалась довідка про пільговий характер роботи.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1976 по 15.06.1980 та з 29.10.1981 по 28.02.1982, періоди роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 та період проходження військової служби 07.05.1982 по 06.06.1985 за Списком №1.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст.115 Закону № 1058-ІV, з метою зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу вище перелічених періодів навчання, роботи та проходження військової служби за Списком № 1 та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії з 27.07.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що незважаючи на фактичну незгоду з відмовою відповідача зарахувати до страхового стажу за Списком №1 періоди роботи позивача з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987, останній звернувся до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст.115 Закону №1058-ІV.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закону № 1058-ІV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ ( далі- Закон № 1788-ХІІ) .

Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №№ 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року ( ч.3 ст.24 Закону № 1058-ІV).

Згідно з розділом 1 підрозділу 1 Списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, яка була чинною у спірний період, правом на пільгову пенсію користуються всі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі робітники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні вказаних вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, робітники підземного телефонного зв`язку и т. д.).

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 ( далі- Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, є необхідним лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів. Уточнююча довідка з підприємства надається лише у випадку відсутності записів у трудовій книжці.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачу з 20.08.2021 призначено пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV, з урахуванням страхового стажу 43 роки 4 місяці 21 день.

До страхового стажу позивача, згідно з поясненнями ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, враховано в одинарному розмірі:

- період його навчання з 01.09.1976 по 15.06.1980 у ПТУ № 2 м. Макіївки Донецької області відповідно до диплому від 14.06.1980 серії НОМЕР_3 ;

- період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 07.05.1982 по 06.06.1985 згідно з військовим квитком від 07.05.1982 НОМЕР_2 ;

- періоди роботи з 29.10.1981 по 28.02.1982, з 23.06.1980 по 29.10.1981, 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987 згідно з відомостями трудової книжки від 24.06.1980 НОМЕР_4 .

За записами в трудовій книжці НОМЕР_4 , що видана 24.06.1980 на ім`я ОСОБА_2 колегією суддів встановлено наступне:

- 23.06.1980 прийнятий в Шахтоуправління ім. В.І. Леніна Макіївське виробниче об`єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля" електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, наказ № 465к від 20.06.1980, запис 2;

- 29.10.1981 відряджений в ГМШ строком на 5 місяців, наказ № 899к від 16.11.1981, запис 3;

-02.03.1982 прийнятий на Шахту ім. В.І.Леніна виробничого об`єднання "Радянськвугілля" електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, наказ № 144к від 01.03.1982, запис 6;

- 29.04.1982 звільнений за п.3 ст.36 КЗпП УРСР через вступ до лав Радянської Армії, наказ № 312к від 03.05.1982, запис 7;

- 19.08.1985 прийнятий на Шахту ім. В.І.Леніна Радянського виробничого об`єднання з видобутку вугілля "Радянськвугілля" № 1 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, наказ 786к від 19.08.1985, запис 9;

-27.02.1987 звільнений за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням, наказ № 203к від 27.02.1987, запис 10.

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка ОСОБА_2 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить всі необхідні відомості, необхідні для зарахування вищезазначених періодів до пільгового стажу за Списком № 1, а тому підстави для додаткового підтвердження стажу позивача відповідно до Порядку № 637 відсутні.

Доводи апелянта щодо неможливості проведення перерахунку пенсії, через ненадання позивачем не надано уточнюючих довідок, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка, яка у даному випадку містить відповідні записи.

Враховуючи положення ч.5 ст.242 КАС України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність врахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.04.2022 у справі № 423/3259/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про протиправність не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів його роботи з 23.06.1980 по 29.10.1981, з 02.03.1982 по 29.04.1982, з 19.08.1985 по 27.02.1987.

Щодо посилань апелянта на те, що позивач звернувся з заявою про перерахунок пенсії довільної форми, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до управління із заявою невстановленого зразка (довільної форми), відповідно до якої просив здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до його страхового (пільгового) стажу спірні періоди роботи. При цьому, зі змісту заяви вбачається прохання здійснення відповідачем перерахунку пенсії з урахуванням відповідних періодів роботи.

В межах спірних правовідносин йдеться про перерахунок раніше призначеної пенсії і позивач звернувся до відповідача з заявою довільного зразка, яка містить всі необхідні дані для здійснення такого перерахунку пенсії та, з огляду на відповідь пенсійного органу, неналежна форма заяви не була підставою для відмови у перерахунку.

Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17.

Твердження апелянта про те, що ним не розглядалися подані позивачем документи, а відтак не приймалося рішень та не вчинялося дій відносно позивача, в розумінні припису ст.19 Конституції України, які можуть бути оскаржені до суду спростовуються матеріалами справи, а саме: листом ГУ ПФУ в Полтавській області № 17285-16738/Ш-02/8-1600/23 від 10.08.2023, наданим у відповідь на заяву позивача від 27.07.2023 про перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу певних періодів його роботи за Списком №1. За результатом розгляду заяви перерахунок пенсії проведено не було. Позивачу було повідомлено, що його страховий стаж обчислено в одинарному розмірі, оскільки ним не надавалась довідка про пільговий характер роботи.

Щодо зауважень апелянта, що суд не повинен втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, колегія судді зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, які сформульовано у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 425/1867/16-а, від 19.04.2018 у справі № 601/198/16, від 24.04.2019 у справі № 594/241/17, від07.03.2018 у справі № 233/2084/17, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у вказаних справах та розглядуваній справі відрізняються фактичні обставини справи, що не є подібними до справи, що розглядається.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року по справі № 440/13589/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддяЛ.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін