Справа № 200/3241/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року справа №200/3241/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року (повне судове рішеня складено 07 серпня 2024 року) у справі № 200/3241/24 (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу з 22.07.2015 по 25.03.2016 у ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 13.11.2017 по 27.01.2020 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 та весь час був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що 27.01.2020 його було звільнено з військової служби та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 200/2653/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення у сумі 4082,63 грн в місяць, у загальній сумі 93 373,70 грн за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078). Позивач зауважив, що 09.05.2024 на виконання рішення суду від 28.08.2023 у справі № 200/2653/23 відповідачем було виплачено йому індексацію-різницю грошового забезпечення у загальній сумі 91 973,09 грн, із одночасним утриманням військового збору 1,5%, що підтверджується банківською випискою, проте відповідачем в порушення статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на його користь компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Позивач вважав таку бездіяльність відповідача протиправною.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 09.05.2024, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020, виплаченої 09.05.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 200/2653/23.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 09.05.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020, виплаченої 09.05.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 200/2653/23.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За такого правового врегулювання, передбаченого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. При цьому стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Апелянт зазначає, що при застосуванні норм трудового законодавства у подібних правовідносинах Верховний Суд України розглядає питання несвоєчасної виплати заробітної плати звільненому працівникові, а не належних йому компенсаційних виплат.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 12.02.2016, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Судами встановлено, з 22.07.2015 по 25.03.2016 позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 13.11.2017 по 27.01.2020 у ІНФОРМАЦІЯ_3 та весь час був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується відповідачем.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі № 200/1520/21-а позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01.12.2015 по 25.03.2016 та з 13.11.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 25.03.2016 та з 13.11.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 заява представника позивача про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по адміністративній справі № 200/1520/21 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України задоволена. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виконання у повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2021 в частині не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

29.11.2021 Донецьким окружним адміністративним судом постановлено окрему ухвалу, згідно приписів якої ІНФОРМАЦІЯ_4 зобов`язано усунути порушення вимог ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шляхом виконання у повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2021 в частині виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням висновків суду наведених у рішенні по даній справі.

Листом від 19.04.2023 № 613/1379 Військова частина НОМЕР_4 повідомила позивача про виконання судового рішення у справі №200/1520/21-а.

Відповідно довідки - розрахунку наданої ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.08.2023 №09/02/554 виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 ОСОБА_1 становить за грудень 2018 року - 71,08 грн, січень 2019 року - 71,08 грн, лютий 2019 року- 71,08 грн, березень 2019 року 134,47 грн, квітень 2019 року 134,47 грн, травень 2019 року- 134,47 грн, червень 2019 року 134,47 грн, липень 2019 року- 206,72 грн, серпень 2019 року 206,72 грн, вересень 2019 року 206,72 грн, жовтень 2019 року 206,72 грн, листопад 2019 року 206,72 грн, грудень 2019 року 216,51 грн, січень 2020 року 188,57 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 200/2653/23 було вирішено - адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4082 гривні 63 копійки в місяць у загальній сумі 93373 гривні 70 копійок за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В решті позовних вимог відмовити.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 року по справі №200/2653/23 постановлено апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/2653/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/2653/23 - залишити без змін.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/2653/23 від 28.08.2023 набрало законної сили 07.12.2023 відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Суд встановив, що 09.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання рішення суду по справі №200/2653/23 було виплачено на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4082,63 грн в місяць у загальній сумі 93 373,70 грн за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія з карткового рахунку позивача за 09.05.2024 у сумі 91 973,09 грн.

Отже, спірним питанням в зазначеній справі є бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого його грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року по справі № 200/2653/23.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За ч.ч. 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно із статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 3 Закону України від 19.10.2000 за № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ), сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Стаття 4 Закону № 2050-ІІІ визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Із норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за № 159 випливає, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Заробітна плата (грошове забезпечення), а у разі несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Із процитованих норм слідує, що заробітна плата (грошове забезпечення) та індексація як складова грошового забезпечення у разі несвоєчасної виплати громадянам провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, від 15.10.2020 у справі № 240/11439/19 та від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.

Колегія суддів Верховного Суду, розглядаючи справу № 240/11882/19, вказала, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 викладено такі правові висновки: «Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.».

Крім того, судами врахлвано висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 06.03.2024 у справі № 200/15033/21 про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів… . Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі страхові виплати, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

У межах цієї справи місцевий суд, спираючись на преюдиційно встановлені у справі № 200/2653/23 обставини, правильно констатував несвоєчасність виплати позивачу індексації грошового забезпечення у відповідному розмірі за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно.

Під час розгляду справи судами встановлено, що 09.05.2024 здійснено зарахування на рахунок позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4082,63 грн. в місяць у загальній сумі 93 373,70 грн. за період з 01.03.2018 по 27.01.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року по справі № 200/2653/23.

Отже, несвоєчасне нарахування сум індексації-різниці грошового забезпечення у відповідному розмірі відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням позивачеві цієї індексації за період служби, що було встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що призначає і виплачує грошове забезпечення, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати.

При цьому, компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (грошового забезпечення), а не порушення строків виконання рішення суду.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, окружний суд дійшов правильного висновку та визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 09.05.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020, виплаченої 09.05.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №200/2653/23.

Як наслідок, також підлягає задоволенню похідна вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 09.05.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 27.01.2020, виплаченої 09.05.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі № 200/2653/23.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі № 200/3241/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 24 жовтня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук