Справа № 160/8515/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/8515/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 ( суддя Златін С.В.) в адміністративній справі №160/8515/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку щорічної одноразової допомоги до дня незалежності за 2023 рік ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інвалідам другої світової війни ІІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у порядку ст. ст. 7, 13 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХП - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити у порядку ст. ст. 7, 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до дня незалежності за 2023 р ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі: 10465,00 грн. кожній.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у порядку ст. ст. 7, 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до дня незалежності за 2023 р ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі: 10465,00 грн. кожній, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачки є дружинами померлих інвалідів, ліквідаторів аварії на ЧАЕС, мають статус члена сім`ї загиблого ветерана війни, а тому мають право на виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказав, що позивачі не перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, а відтак така допомога пенсійним органом позивачкам правомірно не проводилася.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вдовою померлого інваліда II світової війни І групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії у 1986 р. ОСОБА_6 , який помер: ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується: паспортом ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.08.1996 р., свідоцтвом № НОМЕР_2 від 08.11.2019 р, свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_3 від 04.11.1994 р., паспортом ОСОБА_7 НОМЕР_4 від 15.08.1996 р, свідоцтвом НОМЕР_5 від 28.03.2000 р, свідоцтвом НОМЕР_6 від 07.12.2018 р, свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 НОМЕР_7 від 02.07.2019 р., експертним висновком № 5675 від 02.10.2019 р., довідкою МСЕК № 197209 від 28.05.2000 р., довідкою МСЕК № 994416 від 10.01.2019 р., довідкою МСЕК № 051538 від 10.01.2019 р, довідкою № 256 від 27.03.2018 р, свідоцтвом про право на спадщину НОМЕР_8 від 07.10.2020 р, чоловік, якої - ОСОБА_6 був визнаний гідним до строкової служби і був направлений до проходження строкової служби до лав Радянської Армії з 05.05.1986 р. по 16.05.1986 р., 16.06.1986 р., з 30.09.1986 р. по 06.10.1986 р., з ЗО. 10.1986 р. по 31. 10.1986 р. та виконував обов язки щодо військової служби у зоні відчуження, ліквідуючи наслідки аварії на ЧАЕС, проходив строкову службу у В/Ч НОМЕР_9 АДРЕСА_1 та отримав захворювання, яке призвело до інвалідності І групи та смерті.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є вдовою померлого інваліда II світової війни III групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії, ОСОБА_8 , який помер: ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується: посвідченням № НОМЕР_10 від 20.01.2022 р., свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_11 від 15.09.1979 р, експертним висновком № 7213 від 13.09.2021 р, свідоцтвом про смерть НОМЕР_12 від 19.05.2021 р, довідкою № 30 від 03.11.2011 р, довідкою № 3336 від 14.06.2021 р, військовим квитком ОСОБА_8 НОМЕР_13 від 01.07.1977 р, посвідченням НОМЕР_14 від 28.03.2011 р, посвідченням НОМЕР_15 від 24.12.1999 р, вкладкою № 681384 від 28.03.2011 р., довідкою № 1532/3 від 02.12.1987 р, довідкою Б/Н, довідкою № 4/310 від 23.07.2001 р, експертним висновком № 6860 від 03.07.1999 р., архівною довідкою № 63713 від 02.07.2012 р, довідкою МСЕК № 635209 від 10.10.2008 р, довідкою МСЕК № 023462 від 10.10.2008 р., витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 22.02.2022 р, свідоцтвом про право на спадщину № 271 від 22.02.2022 р. був призваний на спеціальні військові збори та виконував обов`язки щодо військової служби у зоні відчуження з 02.10.1987 р. по 02.12.1987р. у В/Ч НОМЕР_16 АДРЕСА_2 та отримав захворювання, яке призвело до інвалідності III групи та смерті.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є вдовою померлого інваліда П світової війни ІІІ групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії, ОСОБА_9 , який помер: ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується: посвідчення № НОМЕР_17 від 25.05.2023 р, пенсійного посвідчення НОМЕР_18 від 05.09.2017р., довідкою Б/Н за січень 1988 р, посвідчення НОМЕР_19 від 11.09.2019 р., експертним висновком М 4484 від 05.05.2023 р, свідоцтвом про смерть НОМЕР_20 від 17.02.2023 р, довідкою МСЕК № 212191 від 10.09.2019 р, довідкою МСЕК № 051659 від 10.09.2019 р, свідоцтвом про право на спадщину № 271 від 22.02.2022 р. був призваний на спеціальні військові збори та виконував обов`язки щодо військової служби у зоні відчуження з 19.11.1987 р. по 21.01.1988 р. у В/Ч НОМЕР_21 АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є вдова померлого ОСОБА_10 , інваліда другої світової війни ІІІ групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорія, який помер: 22.02.2022 р., що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_22 від 24.08.1984 р., посвідченням від 30.06.2022 р., експертним висновком № 235 від 29.04.2022 р„ свідоцтвом про смерть НОМЕР_23 від 22.02.2022 р., витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.03.2022 р., паспортом НОМЕР_24 від 27.10.2000 р„ військовим квитком НОМЕР_25 від 12.11.1980 р„ посвідченням НОМЕР_26 від 13.12.2011 р., посвідченням НОМЕР_27 від 05.11.1999 р„ пенсійним посвідченням № НОМЕР_28 від 17.10.2012 р, експертним висновком № 6819 від 07.10.1999 р, архівною довідкою № 32079 від 31.05.2006 р„ довідкою № 886 від 06.09.1987 р, довідкою МСЕК № 073990 від 12.12.2000 р., довідкою МСЕК № 574649 від 12.12.2000 р. був призваний на спеціальні військові збори та виконував обов`язки щодо військової служби у зоні відчуження з 07.08Л987 р. по 06.09.1987 р. у В/Ч НОМЕР_21 АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є вдова померлого ОСОБА_11 інваліда другої світової війни І групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорія, який помер: 16.10.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_29 від 27.04.2004 р., посвідченням НОМЕР_30 від 28.04.2016 р„ посвідченням № НОМЕР_31 від 09.01.2018 р„ посвідченням № НОМЕР_32 від 15.05.2018 р„ довідкою № 768 від 14.07.2017 р., свідоцтвом про право на спадщину ННК 343137 від 23.08.2018 р., витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.08.2018 р., витягом з Державного реєстру справ на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕР- 4ННЕ702В(2 від 23.08.2018 р., джовідкою № 194 від 28.08.2018 р„ довідкою № 4/4256 від 05.11.1992 р., свідоцтвом про смерть НОМЕР_33 від 16.10.2015 р., експертним висновком № 7613 від 28.03.2016 р„ військови квитком НОМЕР_34 від 13.01.1982 р., архівною довідкою № 51/1/4029 від 29.03.1999 р., який брав безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків з 16.01.1988 р. по 05.04.1988 р. проходив спеціальні військові збори у В/Ч НОМЕР_21 АДРЕСА_3 .

Як зазначається у позові, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік не отримали у встановленому розмірі. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Дані спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» від 21.07.2023р. №754 (яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону №3551-XII, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно з ст. 2 Закону №3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Так, права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно зі ст. 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 5 Закону №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, передбачені ст. 12 Закону №3551-XII.

Зокрема, ч. 5 ст. 12 Закону №3551-XII передбачається учасникам бойових дій щорічна разова грошова допомога.

Така грошова допомога була запроваджена ще з 01.01.1999р. шляхом внесення змін до Закону №3551-ХІІ Законом від 25.12.1998 №367-XIV та доповненням ч. 4 ст. 12 наступного змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком».

В подальшому ця норма зазнавала неодноразових змін та була предметом судових розглядів як у судах загальної юрисдикції, так і Конституційному Суді України.

Втім, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20.03.2023р. внесено зміни до ч. 5 ст. 12 Закону №3551-XII, виклавши норму в наступній редакції: «Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

На виконання вищенаведених норм Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №754.

Постановою №754 відповідно до ч. 7 ст. 20 Бюджетного кодексу України, ч. 5 ст. ст. 12-15, ч. 1 ст. 16 Закону №3551-XII, ч. 3 ст. ст. 61-64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», було затверджено порядок здійснення у 2023р. разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами №3551-XII та «Про жертви нацистських переслідувань».

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань" від 21 липня 2023 р. № 754 (набрала чинності 25.07.2023) визначено розмір грошової допомоги до 24 серпня 2023 р. членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге,- 650 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 рік, № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України у Рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 вказано про втрату чинності положеннями Закону саме з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020року № 3-р/2020 відновлено дію ч. 4 ст. 15 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, як зазначалось вище, Кабінет Міністрів України у Постанові від 21 липня 2023 р. № 754 установив, що у 2023 році виплата разової грошової допомоги до 24 серпня 2023 р., передбаченої Законом № 3551-ХІІ, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, здійснюється у розмірі 650 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 4 ст. 15 цього Закону.

Отже, на час спірних правовідносин виплати позивачкам у 2023 році спірної допомоги одночасно діяли Закон № 3551-ХІІ та Постанова № 754.

Виходячи із визначених у ч. 3 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги членам сімей, зазначеним у п. 1 ст. 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, у 2023 році необхідно застосовувати не Постанову № 754, а Закон № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачки як члени сім`ї загиблих ветеранів війни мають право на виплату щорічної разової допомоги до дня незалежності за 2023 р. у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

У той же час, Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №440/14216/23 було надано оцінку зазначеним обставинам та зроблено висновок, що за своєю природою передбачена ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII виплата є щорічною разовою грошовою допомогою і приурочення її виплати до різних дат, зміна порядку її виплати не змінює її природи саме як грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни.

Відтак, запроваджену Законом №2983-ІХ разову грошову виплату до Дня Незалежності України за її правовою природою не слід вважати новим видом соціального забезпечення для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Водночас, зміна розміру допомоги у зазначений вище спосіб звужує досягнутий високий рівень соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни, відтак не може вважатись рівноцінною, як це передбачає ст. 2 Закону №3551-XII, що, своєю чергою, суперечить також ст. ст. 17, 22 Конституції України.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки стосовно застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, в контексті викладених висновків Верховним Судом у справі №440/14216/23 колегія суддів дійшла висновку, що своєю природою передбачена ч. 5 ст. 12 Закону №3551-XII виплата є щорічною разовою грошовою допомогою і приурочення її виплати до різних дат, зміна порядку її виплати, не змінює її природи саме як грошової допомоги учасникам бойових дій.

При цьому слід зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі №913/204/18, від 10.03.2020р. у справі №160/1088/19, від 11.08.2023р. у справі №380/103/22).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачки мають право на отримання грошової допомоги до Дня Незалежності України в 2023 році, з огляду на що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачкам щорічну разову грошову допомогу є обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 в адміністративній справі №160/8515/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 жовтня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров