Справа № 160/15717/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/15717/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Білак С.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 р. (суддя: Луніна О.С) в адміністративній справі №160/15717/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 17 червня 2024 р. через систему "Електронний суд" звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нарахування і виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та грошової компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 р., з урахуванням індексації грошового забезпечення;

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нарахування і виплати їй передбаченої законодавством (Порядком № 260) доплати за службу у нічний час за весь період її служби в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України;

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нарахування і виплати їй доплати передбаченої Постановою КМУ № 375 за червень, серпень, листопад 2020 р.;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби та грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 р., з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити їй доплату за службу у нічний час за весь період її служби в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити їй доплату передбачену Постановою КМУ № 375 за червень, серпень, листопад 2020 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків

шляхом надання суду: 1) обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, а також доказів на підтвердження такої інформації в примірниках відповідно до кількості учасників справи; 2) уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з викладенням позовних вимог, враховуючи обраний спосіб судового захисту порушених прав та інтересів, та із зазначенням обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та повернуто їй позовну заяву на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що 31 грудня 2020 р. її було звільнено зі служби в Національній поліції України з посади слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Дніпровського відділу поліції. Лише з письмового повідомлення № 21/5зі від 30 січня 2024 р. вона дізналася про порушення свого права, в частині нарахованих та виплачених їй при звільненні не в повному обсязі сум грошового забезпечення. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що про порушення свого права у відповідній частині їй стало відомо ще в січні 2021 р. Виписка з наказу про звільнення, не є повідомленням про належні виплати при звільненні в розумінні статті 116 КЗпП. З неї жодним чином не можливо дізнатися про належні доплати та складові грошового забезпечення. Крім того суд помилково відхилив її посилання на рішення Конституційного Суду від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 вказавши, що воно стосується інших правовідносин, нібито в межах даного спору мова не йдеться про відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 2 статті 233 КЗпП України в редакції до липня 2022 р. передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом (17 червня 2024р.) редакція статті 233 КЗпП України більше не передбачає звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, без обмеження будь-яким строком. Водночас, частина перша даної статті визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні він має право звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

За змістом статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Як свідчать наявні у справі матеріали, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом надання суду: 1) обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням причин пропуску строку, а також доказів на підтвердження такої інформації в примірниках відповідно до кількості учасників справи; 2) уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з викладенням позовних вимог, враховуючи обраний спосіб судового захисту порушених прав та інтересів та із зазначенням обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Суд першої інстанції повернув позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою від 19 липня 2024 р. на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшовши висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 346о/с від 28 грудня 2020 р. капітана поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Дніпровського відділу поліції звільнено зі служби в поліції з 31 грудня 2020 р. за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Цим же наказом визначено на які види виплат при звільненні має право ОСОБА_1 , зокрема право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 14 років 04 місяці 11 днів, преміювання за грудень 2020 р. у розмірі 146,346%., невикористана частина щорічної відпустки за 2020 р. 30 діб основної та 9 діб додаткової (а.с.27,60,67).

Суд першої інстанції вказав, що про порушення свого права в частині виплати не в повному обсязі грошового забезпечення, ОСОБА_1 повинна була дізнатися ще у січні 2021р., тобто після проведення з нею розрахунку при звільненні. Враховуючи, що стаття 233 КЗпП України у новій редакції набрала чинності 19 липня 2022 р. суд зробив висновок, що трьохмісячний строк звернення до суду для ОСОБА_1 почав відлік з вказаної дати та сплинув у жовтні 2022 р. Однак до суду з позовом ОСОБА_1 звернулась лише 17 червня 2024 р.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що розгорнуту інформацію про суми, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні, Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області повідомило їй листом № 21/5зі від 30 січня 2024 р. на поданий нею запит від 25 січня 2024 р. (а.с.22- 24,65,66,81,82). Зазначений лист, як вказує ОСОБА_1 в позовній заяві, вона отримала у лютому 2024 р., проте до суду звернулася лише 17 червня 2024 р., тобто більше ніж через три місяці. Причини несвоєчасного звернення не вказала.

Посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 в межах даного спору є безпідставним, оскільки воно стосується правовідносин про відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про пропуск позивачем без поважних причин строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України, однак невірно вказано момент, з якого почався його відлік.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Цією процесуальною нормою визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 були виконані вимоги ухвали суду від 24 червня 2024р. про залишення позовної заяви без руху шляхом подачі уточненої позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням причин, які визнані судом неповажними, позовна заява підлягала поверненню у відповідності до частини 2 статті 123 та пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас суд першої інстанції повернув позовну заяву ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Неправильне встановлення судом обставини справи (початок відліку строку звернення позивача до суду), неправильне застосування процесуальної норми, є підставами для зміні оскарженої ухвали шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 р. в адміністративній справі №160/15717/24 - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 жовтня 2024 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя С.В. Білак