Справа № 460/657/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Справа № 460/657/24 пров. № А/857/19713/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Пліш М.А.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (суддя Дорошенко Н.О., м.Рівне, повний текст складено 9 липня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі Головне управління), в якому просила визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення від 16.03.2023 №№2039/, 2040/, 2048/, 2028/, 2032/ (далі ППР №№039, 040, 048, 028, 032 відповідно), від 16.10.2023 №8120/17002405 (далі ППР 120);

податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700 (далі Вимога);

рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 № 3315/17-00-13-01-17 (далі Рішення).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування ППР №№ №039, 040, 048, 028, 032 та відмовлено в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування ППР №№039, 040, 048, 028, 032 залишено без розгляду.

Продовжено розгляд адміністративної справи в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування ППР №120, Вимоги та Рішення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 в 2017 році отримувала доходи від юридичних осіб (платників податку на прибуток) від надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна, що є забороненим для платників єдиного податку 2 групи, а відтак остання починаючи з січня 2018 року повинна була перейти на загальну систему оподаткування.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази та наведені аргументи не підтверджують порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування в перевіреному періоді, не зумовлюють переходу на загальну систему оподаткування та, як наслідок, не встановлюють обов`язковості застосування реєстраторів розрахункових операцій під час проведення готівкових розрахунків з отримувачами послуг.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 28.01.2005 зареєстрована управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, з 28.01.2005 перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків, основний вид діяльності КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У період з 06.02.2023 по 10.02.2023 Головним управлінням проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період 01.01.2017 по 30.12.2021, за результатами якої складено акт від 17.02.2023 №1383/ж5/17-00-24-05-17/ (далі Акт).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

частини п`ятої підпункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України (далі ПК), а саме заниження суми єдиного податку за 2017 рік на 1911 грн;

підпункт 49.18.5 пункт 49.18 статті 49, пункт 177.11 статті 177 ПК, а саме: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік по граничному строку подання 10.02.2019, за 2019 рік по граничному строку подання 10.02.2020, за 2020 рік по граничному строку подання 10.02.2021 та за 2021 рік (ліквідаційна) по граничному строку подання до 30.01.2022 до контролюючого органу не подані;

пункту 167.1 статті 167, пункти 177.1, 177.2 статті 177 ПК, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 111600,00 грн, в тому числі: за 2018 рік - 19800 грн, за 2019 рік - 21600 грн, за 2020 рік - 23400 грн, за 2021 рік - 46800 грн;

підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК, а саме: заниження суми військового збору на 9300 грн, в тому числі за 2018 рік - 1650 грн, 2019 рік - 1800 грн, 2020 рік - 1950 грн, 2021 рік - 3900 грн;

підпункт 16.1.2 пункт 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 176.1, пункт 17.10 статті 177 ПК, а саме: платником податків не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання;

пункт 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), а саме: проведення розрахункових операцій без застосування РРО у розмірі 620000 грн у 2018-2021 роках;

пункт 63.3 статті 63 ПК та пункт 8.2, 8.5 розділу VIII «Порядку обліку платників податків і зборів», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, а саме: повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування (нерухомість за адресою АДРЕСА_1 ) платником податку по терміну подання з 03.01.2022 по 14.01.2022 до контролюючого органу не подано (т.1 а.с.11-33).

На підставі Акту Головним управлінням 16.03.2023 були прийняті ППР №№039, 040, 048, 028, 032 відповідно та ППР №120 на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 620000 грн за проведення розрахункових операцій по наданих послугах без застосування РРО (т.1 а.с.49-52).

Крім цього, відповідачем 14.12.2023 винесено податкову Вимогу на суму податкового боргу 620000 грн та Рішення (т. 1 а.с.54-55, 58, 59).

За приписами статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV ПК.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 ПК платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2021 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 ПК для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 ПК ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту пункту 293.4 статті 293 ПК до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А відповідно до підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

З матеріалів справи видно, що основним видом діяльності позивача в перевіряємому періоді була діяльність за КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (70.20.0), за яким позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування відповідно до поданої заяви.

Під час документальної перевірки контролюючим органом встановлено з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС про суми виплачених доходів платника податків ОСОБА_1 , що в 2017 році позивач при здійсненні господарської діяльності з надання в оренду власного нерухомого майна отримувала доходи від юридичних осіб, що знаходяться на загальній системі оподаткування та сплачують податок на прибуток, що є забороненим для платників єдиного податку 2 групи.

Відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК визначено суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зокрема друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/бо населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Згідно з цією нормою, якщо юридична особа не є платником єдиного податку, то фізична особа-підприємець 2 групи не може надавати їй послуги.

Встановлене документальною перевіркою порушення зумовлювало перехід платника податків на загальну систему оподаткування та, як наслідок, застосування реєстратора розрахункових операцій.

Так, відповідно до пункту 1 статті 3 Закону 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Враховуючи викладене, суб`єкти господарювання - фізичні особи, що знаходяться на загальній системі оподаткування, при здійсненні розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) повинні застосовувати РРО з дотриманням норм цього Закону.

За правилами, встановленими пункту 291.6 статті 291 ПК платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).

Згідно з підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Так, за висновками контролюючого органу позивач, згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС про суми виплачених доходів, в перевіреному періоді отримувала доходи за ознакою доходу « 157» (Дохід, виплачений самозайнятій особі), як від фізичних осіб, так і від юридичних осіб, що знаходяться на загальній системі оподаткування та сплачують податок на прибуток, а саме:

Державного підприємства «Укрдіпродор» в сумі 12000 грн в 3 кв 2017 року; Львівська політехніка в сумі 740 грн в 4 кв. 2017 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ Консалтинг» в сумі 4800 грн в 1 кв. 2018 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Вінд Повер» в сумі 430 грн в 2 кв. 2018 року; Служби безпеки України в сумі 900 грн в 3 кв 2018 року; філія «ВРТП» в сумі 19440 грн в 4 кв 2018 року; Приватного акціонерного товариства «ЗРТ» в сумі 10800 грн в 4 кв 2018 року; Державна організація «Київський ГЦ» в сумі 1500 грн в 4 кв 2018 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілтехсервіс» в сумі 1700 грн в 4 кв 2018 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кредіплюс» в сумі 20800 грн в 4 кв 2018 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілтехсервіс» в сумі 1600 грн в 2 кв 2019 року; філія «ВРТП» в сумі 16800 грн в 4 кв 2019 р; Державного підприємства «Укрдіпродор» в сумі 5000 грн в 4 кв. 2019 року; Рахункова палата в сумі 15000 грн в 1 кв 2020 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілтехсервіс» в сумі 3400 грн в 1 кв 2020 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Коудайс Україна» в сумі 900 грн в 1 кв 2021 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Ю Бі Сі Промо» в сумі 6600 грн в 2 кв 2021 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілтехсервіс» в сумі 6800 грн в 2 кв 2021 року; Приватного акціонерного товариства «ІМКК» в сумі 2550 грн в 2 кв 2021 року; Приватного акціонерного товариства «ІМКК» в сумі 8500 грн в 3 квартал 2021 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Петрол Маркет» в сумі 4800 грн в 3 кв 2021 року; Приватного акціонерного товариства «ІМКК» в сумі 5100 грн в 4 кв 2021 року; Концерн «Техвоєнсервіс» в сумі 500 грн в 4 кв 2021 року; Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілтехсервіс» в сумі 2700 грн в 4 кв 2021 року.

Проте, позивач заперечує отримання доходів від юридичних осіб, зазначених в Акті перевірки, та наголошує на тому, що в господарських відносинах з такими юридичними особами позивач не перебувала, договорів не укладала, розрахункових документів не підписувала.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до пункту 85.8. статті 85 ПК посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Так, 06.02.2023 уповноваженою особою контролюючого органу вручено позивачу запит про надання документів / копій документів у зв`язку з проведенням документальної позапланової невиїзної перевірки в термін до 15:00 год 07.02.2023.

Зі змісту запиту вбачається, що позивачу необхідно було надати документи за період з 01.01.2017 по 30.12.2021, з таких питань:

документи щодо офісних, виробничих (торгівельні, складські та інші) приміщень в розрізі власних та орендованих. Якщо приміщення не є власністю, надати документи, на підставі яких вони експлуатувались та експлуатуються підприємством (зазначити, на підставі яких документів та на яких умовах відбувалась оренда, форма та стан розрахунків);

банківські та касові документи: виписки гідно рахунків наявних у ФОП, платіжні доручення, прибуткові касові ордери, квитанції, чеки, книги обліку розрахункових операцій, контрольні стрічки, інші документи, що підтверджують одержання доходів;

договори про надання послуг, акти виконаних робіт, інші документи щодо надання послуг (т.1 а.с.218).

В суді першої інстанції відповідачем було долучено заяву ОСОБА_1 до Головного управління такого змісту: «У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності для зняття з обліку прошу провести перевірку. В період з 01.01.2017 по 30.12.2021 я здавала в оренду власну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 подобово. Орендна плата становила: 2017 р. - 200-250 грн/доба, 2018 р. - 250-300 грн/доба, 2019 р. - 300-350 грн/доба, 2020 р. - 350-400 грн/доба, 2021 р. - 400-450 грн/доба. Копії квитанції додаються. Оренда надавалася громадянам згідно усної домовленості. Книгу обліку доходів надати не можу у зв`язку з втратою» (т.1 а.с.231 т.1).

Крім цього, 09.02.2023 уповноваженою особою контролюючого органу позивачу вручено запит про надання документів (копій документів), які необхідно надати у термін до 15:00 09.02.2023, зокрема - інформацію та її документальне підтвердження щодо доходів від юридичних осіб, перелік яких зазначений на арк 7 Акту перевірки (т.1 а.с.232-233).

На такий запит позивач цього ж дня 09.02.2023 письмово повідомила Головне управління, про те, що в ході здійснення підприємницької діяльності нею здавалася квартира за адресою АДРЕСА_1 , оплату їй здійснювали в готівковій формі, оскільки рахунку не було. Квартиру здавала подобово, як громадянам, так і юридичним особам. Договори, прибуткові касові ордери виписувала, для перевірки надати не може в зв`язку з втратою. Стосовно доходів від юридичних осіб, зазначених в запиті, зазначила, що такі доходи були нею отримані, записані у книжку і включені до декларації, яка здавалася щороку. Заборгованості від здачі в оренду квартири немає. Інших документів немає (т.1 а.с.234).

Зі змісту письмової заяви позивача від 11.01.2024 встановлено, що відібране під час документальної перевірки контролюючим органом пояснення було їй надиктоване працівниками Головного управління, і її запевнили, що такі пояснення будуть виключно в її інтересах (т.1 а.с.61).

За правилами, встановленими статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 Кодексу).

Водночас, статтею 76 КАС встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Більше того, відповідно до приписів статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. При цьому підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Зважаючи на заперечення позивачем факту добровільності написання пояснення під час перевірки, яке контролюючий орган розцінює як доказ визнання платником податків здійснення розрахунків з юридичними особами, які перебували на загальній системі оподаткування, суд вірно вказав, що таке пояснення не є належним та достатнім доказом здійснення позивачем господарських операцій, не розкриває їх змісту, отже такі обставини мають бути встановлені відповідно до первинних документів, якими оформлені спірні господарські операції.

До того ж, всупереч вимогам пункту 85.6 статті 85 ПК акта, що засвідчує факт відмови платника податків надати копії документів посадовій особі контролюючого органу відповідачем до суду надано не було.

У свою чергу, Акт перевірки не містить відомостей щодо переліку наданих до перевірки первинних документів.

Згідно позиції відповідача, зазначені в розділі 1.14 Акту товарні чеки (їх копії) у контролюючого органу відсутні, їх опис під час перевірки не складався. Також відсутні й копії квитанцій, про надання яких платником податків до перевірки наявні відомості в заяві ОСОБА_1 (т.1 а.с.231), опис таких квитанцій не складався.

Відтак, за встановлених обставин неможливо встановити, які саме документи були/не були надані позивачем до перевірки та відповідно перевірити висновки контролюючого органу про отримані позивачем доходи та їх розмір від здійснення підприємницької діяльності в перевіреному періоді записами в тих первинних бухгалтерських документах, факт надання яких позивачем до перевірки відповідач не заперечує.

Отже, під час документальної перевірки контролюючим органом не було встановлено дійсних господарських взаємовідносин між позивачем та юридичними особами, які за даними Державного реєстру виплачували позивачу дохід.

Натомість, представник позивача надала суду отримані на адвокатські запити (т.1 а.с.82-97) відповіді від вищеперелічених юридичних осіб, які заперечили наявність господарських взаємовідносин з ОСОБА_1 , ствердили про те, що договори з таким суб`єктом підприємницької діяльності не укладалися, будь-які розрахункові, платіжні документи не виписувалися, кошти не виплачувалися. Внесення відомостей до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про виплачені доходи ДПС України пояснили тим, що працівники відповідних підприємств (установ, організацій) після повернення з відрядження з міста Рівне долучали до поданих в бухгалтерію авансових звітів квитанції ОСОБА_1 про оплату наданої таким працівникам послуги з проживання.

При цьому, такі юридичні особи, як Національний університет «Львівська політехніка», Рахункова палата, Служба безпеки України не є платниками податку на прибуток, а тому протилежні висновки відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Як підтверджено матеріалами справи, у всіх наданих вищевказаними юридичними особами на адвокатські запити рахунках та квитанціях зазначені відомості про те, що такі документи були виписані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 безпосередньо для фізичних осіб, яким надавалися послуги з проживання, при цьому жодні відомості щодо юридичних осіб, де працювали відряджені працівники, в первинних бухгалтерських документах не відображені. Наведене свідчить на користь висновку, що учасниками відповідних господарських операцій були позивач та фізичні особи, які винаймали житло.

З огляду на викладене, є підтвердженим належними та допустимими доказами факт отримання позивачем доходу від фізичних осіб, яким надавала послуги з проживання в перевіреному періоді, а не від юридичних осіб, де такі фізичні особи працювали. Отже, позивач надавала послуги з проживання фізичним особам та отримувала від таких осіб оплату наданих послуг. Жодних відомостей про те, що оплата вартості послуг проживання за найманого працівника, який перебуває у відрядженні, надходила на рахунок позивача від юридичних осіб, ні контролюючим органом під час документальної перевірки, ні судом під час розгляду справи встановлено не було. А з огляду на зміст розділу 1.12 Акту, яким констатована відсутність рахунків позивача в установах банків, безготівкові розрахунки між позивачем та юридичними особами об`єктивно були неможливі.

Відповідно до приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК відповідно до якого об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

За правилами, встановленими підпунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.3 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме: на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Фактична кількість днів перебування у відрядженні визначається згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість таких витрат.

До підтвердних документів належать:

транспортні квитки або транспортні рахунки та багажні квитанції (у тому числі електронні квитки);

документи, отримані від осіб, які надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхові поліси;

документи (виписки та/або відомості з рахунку), що містять визначену законом інформацію про виконані платіжні операції за рахунком, до якого емітовані платіжні інструменти;

документи, що підтверджують виконання операції з використанням платіжних інструментів;

інші документи, що засвідчують вартість витрат.

З урахуванням процитованої вище норми податкового закону, витрати на відрядження, понесені фізичною особою, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем, підлягають відшкодуванню в межах фактичних витрат на проїзд, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги, на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду і перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

При цьому зазначені витрати не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат, зокрема, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи.

Отже, слід враховувати, що подані працівником підтвердні документи до авансового звіту після відрядження впливають на вирішення питання відшкодування роботодавцем понесених витрат безпосередньо такому працівнику, а також на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток (для юридичної особи) та податком на доходи фізичних осіб (для найманого працівника). Однак такі документи не дають підстав вважати, що відповідний суб`єкт господарювання (будь-то готель, мотель, фізична особа-підприємець, який здавав житло в найм тощо) перебував у господарських взаємовідносинах з роботодавцем працівника, за умови, якщо безпосередньо роботодавець не здійснював оплату послуг проживання за свого працівника.

Таким чином, згідно з дослідженими судом рахунками та квитанціями ОСОБА_1 , підтверджено, що позивач в перевіреному періоді надавала послуги проживання фізичним особам, які перебували у відрядженні, і які особисто оплатили послуги. Факт оплати позивачу коштів юридичними особами в ході судового розгляду справи не підтверджений, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження таких обставин відсутні. Отже така господарська діяльність позивача на спрощеній системі оподаткування цілком узгоджується з приписами пункту 291.4 статті 291 ПК. Доказів протилежного матеріали судової справи не містять.

Тому висновки контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 пункту 1 статті 3 Закону 265/95-ВР є неправильними, що виключає застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказане порушення.

Як встановлено з матеріалів справи, ППР №120 було надіслано позивачу Головним управлінням супровідним листом від 21.12.2023 № 16161/6/17-00-24-05-07 та отримане платником податків 22.12.2023 (т.2 а.с.16).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до пункту 59.3. статті 59 ПК податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 88.1 статті 88 ПК з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до підпункту 89.1.2. пункту 89.1 статті 89 ПК право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункт 14.1 статті 14 ПК).

До моменту отримання позивачем (22.12.2023) податкового повідомлення-рішення № 8120/1700245 від 16.10.2023 та завершення строку узгодження визначеного таким рішенням грошового зобов`язання контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700 про необхідність сплати податкового боргу в сумі 620000,00 грн штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, а також прийнято рішення від 14.12.2023 про опис майна у податкову заставу на суму основного зобов`язання в розмірі 620000 грн.

Варто зазначити, що суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Інші доводи, які містяться в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.