Справа № 160/22675/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 жовтня 2024 рокуСправа №160/22675/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сластьон А.О., за участі секретаря Ткач Д.М., представника позивача Лопатньової Ю.О., представника відповідача Енгельса О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період проходження служби;

-зобов`язати Департамент патрульної поліції () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене в повному обсязі грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період проходження служби;

-визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом, та протягом 30 днів з дня його відміни»;

-зобов`язати Департамент патрульної поліції () встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом, та протягом 30 днів з дня його відміни»;

-визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року включно;

-зобов`язати Департамент патрульної поліції () нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року включно.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів у Департаменту патрульної поліції в обґрунтування якого зазначено, позивач вживав заходи із самостійного отримання зазначених доказів, проте, відповідачем проігноровано адвокатські запити, з якими звертався представник позивача до Департаменту патрульної поліції. На підтвердження зазначених обставин до позовної заяви надано копії відповідних адвокатських запитів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та витребувано докази у Департаменту патрульної поліції.

20.09.2024 через канцелярію до суду позивачем подано клопотання про тимчасове вилучення у Департаменту патрульної поліції доказів для дослідження судом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про тимчасове вилучення у відповідача доказів для дослідження судом. Натомість, судом повторно витребувано докази у справі від Департаменту патрульної поліції.

26.09.2024 від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив та клопотання про надання додаткового строку на виконання ухвали суду від 21.08.2024, яке обґрунтовано великом обсягом витребуваних судом доказів та необхідністю часу для їх підготовки. Також, відповідачем зазначено про те, що представництво інтересів відповідача доручено Управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, зважаючи на наближеність управління до суду та місця проходження позивачем служби.

З наданого до суду відзиву вбачається, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, в тому числі з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. Зазначає, що позивач був повідомлений в лютому 2023 року про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення в період з листопада 2015 року по грудень 2022 року (включно), включаючи доплати за роботу в нічний час та на період дії карантину. На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано до суду копії архівних відомостей за період з листопада 2015 по грудень 2022 року (включно), в яких міститься підпис позивача про ознайомлення із зазначеними відомостями та проставлено дату ознайомлення - 27.02.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 клопотання представника відповідача про продовження строку на виконання вимог ухвали суду від 21.08.2024 в частині надання інформації щодо розстановки сил та засобів роти тактико-оперативного реагування задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у справі №160/22675/24 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду обґрунтованої заяви/клопотання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж доказів, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.

07 жовтня 2024 року від позивача надійшла заява, з тексту якої вбачається, що позивач заперечує обставини підписання ним архівних відомостей в лютому 2023 року. Повідомляє суд, що відповідач надав сфабрикований доказ, у зв`язку із чим позивач подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до Державного Бюро Розслідувань. Позивач вважає дотриманим строк звернення до суду з тих підстав, що стаття 233 КЗпП України до 19.07.2022 діяла в редакції, відповідно до якої звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення), не обмежувалося будь-якими строками. Відтак, на думку позивача, до правовідносин, які виникли з 2015 року не може застосовуватися норма статті 233 КЗпП України в редакції після 19.07.2022. Також, позивач вказує, що заявлені позовні вимоги стосуються виплат, які належать працівнику при звільненні. З огляду на що, строк звернення до суду за такими вимогами, на думку позивача, повинен відраховуватися з дня одержання позивачем письмового повідомлення від відповідача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем встановленого судом строку на подання відзиву та доказів, які надані разом з ним. Звертає увагу суду, що відповідачем не надано доказів на підтвердження направлення відзиву іншим учасникам справи.

У зв`язку із необхідністю з`ясування обставин, якими позивач обґрунтовує дотримання ним строку звернення до суду ухвалою суду від 14.10.2024 продовжено розгляд адміністративної справи, призначено судове засідання у справі на 24.10.2024.

22.10.2024 через канцелярію до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів надсилання копії відзиву позивачу.

В судове засідання, призначене на 24.10.2024 з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Судом повідомлено представників сторін з приводу причин призначення справи до розгляду в судовому засіданні, про що було зазначено в ухвалі суду від 14.10.2024. Зокрема, в наданій позивачем до суду заяві на виконня ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач заперечує пропуск строків звернення до суду, а також те, що його було ознайомлено в лютому 2023 року з сумами нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з листопада 2015 по грудень 2022 року. Також, представник позивача заперечив підписання позивачем архівних відомостей в лютому 2023 році.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію з приводу дотримання строків звернення до суду, клопотань про поновлення строку звернення до суду не заявляв. Представник відповідача заперечував проти того, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, та вказав, що до спірних правовідносин в частині дотримання строку звернення до суду має застосовуватися ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, на думку представника відповідача, в спірних правовідносинах повинен застосовуватися місячний строк звернення до суду, який повинен обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що строк звернення до адміністративного суду в частині вимог щодо стягнення невиплаченої частини заробітної плати за період з листопада 2015 року по травень 2024 року, а також щодо вимог про індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року позивачем пропущений, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

З цих підстав судом не прийнято до уваги доводи представника позивача про застосовність в спріних правовідносинах строку, чизначеного ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного сдуочинства України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Зазначені зміни до статті 233 КЗпП України набули чинності з 19 липня 2022 року.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду із вимогами в частині ненарахування доплати за службу в нічний час та доплати, передбаченої постановою №375, за період з листопада 2015 по грудень 2022, а також нездійснення індексації грошового забезпечення з листопада 2015 по жовтень 2017 року.

Як вбачається з долучених архівних довідок до відзиву на позовну заяву, позивач 27 лютого 2023 року був ознайомлений під підпис про всі виплачені йому суми за період з листопада 2015 по грудень 2022 року.

На момент ознайомлення позивача в лютому 2023 року із виплаченими сумами за період з листопада 2015 року по грудень 2022 року стаття 233 КЗпП України діяла в редакції, відповідно до якої строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення), обмежувався трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з наступними змінами), відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 введено карантин з 12.03.2020, який діяв до 30.06.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236».

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 18.10.2023 у справі №380/14605/22.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 30.06.2023 на всій території України карантин.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в спірних правовідносинах фактично почав відліковуватися з 01.07.2023 (з дня скасування карантину) та мав закінчитись 02.10.2023, з урахуванням того, що 30.09.2023 та 01.10.2023 - вихідні дні.

Отже 02.10.2023 - останній день тримісячного строку звернення до суду в частині виплати доплати за службу в нічний час та доплати, передбаченої постановою №375, за період з листопада 2015 по грудень 2022, а також здійснення індексації грошового забезпечення з листопада 2015 по жовтень 2017 року.

Посилання представника позивача на те, що позивачем не підписувалися наявні в матеріалах справи архівні довідки, а надані до суду докази сфальсифіковані, суд не бере до уваги, з огляду на таке.

Звернення позивача до Державного Бюро Розслідувань не підтверджує обставин подання відповідачем до суду недостовірних або підроблених доказів та не породжує преюдиційного факту, яким було б встановлено подання до суду завідомо недостовірних або підроблених доказів.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду із вимогами в частині виплати доплати за службу в нічний час та доплати, передбаченої постановою №375, за період з січня 2023 року по травень 2024 року.

Суд звертає увагу, що передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, застосовується до вимог щодо сум, нарахованих та виплачених працівникові при звільненні: наприклад, основної та додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат, інших виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України про такі суми роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу при звільненні виплачена грошова компенсація за 5 діб невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток (за 2015 рік - 3 доби; 2020 рік - 2 доби), а також відраховано грошове забезпечення за 23 доби надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2024 року, установивши премію за травень 2024 року в розмірі 239,980%. Належні позивачу при звільненні суми зазначені в наказі Департаменту патрульної поліції від 09.05.2024 №802 о/с.

Відтак, саме щодо зазначених в наказі сум та фактично отриманих в день звільнення статтею 233 КЗпП України визначено тримісячний строк для звернення до суду з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, грошове забезпечення, яке отримувалося позивачем з січня 2023 року по квітень 2024 року не підпадає під визначення сум, нарахованих та виплачених працівникові при звільненні, в розумінні ст. 116 КЗ ПП України, з огляду на таке.

Так, доплата за службу в нічний час та доплата, передбачена постановою №375, є щомісячними періодичними платежами.

Відтак, про порушення своїх прав особа повинна була дізнатися з дня отримання нею грошового забезпечення за відповідний місяць, а не в день звільнення.

На підтвердження такої позиції суду свідчать також положення статті 49 КЗпП України, відповідно до якої роботодавцем видається працівникові на його вимогу довідку про розмір заробітної плати. Очевидно, що мова йде про довідку, яка стосується щомісячних виплат. Така довідка, на відміну від повідомлення про нараховані при звільненні суми, надається на вимогу працівника. Натомість, про належні працівникові при звільненні суми йде мова в ст. 116 КЗпП України. І надання такого повідомлення є обов`язком роботодавця.

Судом встановлено, що нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні суми відповідач зазначив в наказі Департаменту патрульної поліції від 09.05.2024 №802 о/с. Саме щодо зазначених в наказі сум обчислення тримісячного строку звернення до суду обраховується з дати звільнення.

Суд зауважує, що нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні суми не включали тих доплат та індексації, які є предметом спору.

Судом також встановлено, що відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29.04.2020 №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" (надалі - постанова №375) додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) встановлюється на період карантину та протягом 30 днів з дня його відміни.

Відтак, не пізніше 30 днів з дня відміни карантину могла бути виплачена зазначена доплата.

Карантин діяв до 30.06.2023. З огляду на викладене виплата доплати згідно з постановою №375 не могла здійснюватися після липня 2023 року.

Відтак, суд вважає, що про порушення своїх прав в частині нездійснення доплати згідно з постановою №375 позивач повинен був дізнатися не пізніше 01 серпня 2023, проте, з позовом до суду звернувся лише в серпні 2024 року.

Також, з наданих архівних довідок вбачається, що остання виплата позивачу доплати на період дії карантину здійснювалася в липні 2021 року, з приводу чого позивач був ознайомлений. Остання виплата доплати за роботу в нічний час здійснювалася в грудні 2022 року. Попри це, позивачем до серпня 2024 року не вживалися заходи з приводу оскарження дій відповідача в частині нарахованих та виплачених сум.

Верховний Суд визначає принцип добросовісності як загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право

Враховуючи викладене та з урахуванням норм ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення виплат грошового забезпечення за період з січня 2023 року по квітень 2024 року на момент звернення до суду також сплив.

Позивачем та його представником не заявлялося клопотань про поновлення строків звернення до суду ні до, ні під час судового засідання.

Натомість, на переконання позивача строк звернення до суду ним не пропущено, що виключило необхідність дослідження судом питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на викладене, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду щодо вимог в частині нездійснення доплат за період з листопада 2015 року по квітень 2024 року, а також щодо вимог про індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Відповідно до ч.3 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст. 123 КАС України).

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1, ч.3 ст. 123 КАС України, суд констатує порушення позивачем строку звернення до суду, що спричиняє наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява залишається без розгляду у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 242-244, 248, 250, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Копії ухвали видати (направити) учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 25.10.2024.

Суддя А.О. Сластьон