Справа № 280/6690/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6690/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року (суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила: визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-14191-13 від 17.06.2021 зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ у сумі 6115,12 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправною та скасовано Вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13 від 17.06.2021, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6115 грн. 12 коп., відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізької області судові витрати в сумі 1073 грн. 60 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не подавались заяви про зняття з обліку, передбачені Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок 1588) та Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 (далі - Порядок 1162), у зв`язку з цим інформація щодо припинення або зупинення незалежної професійної діяльності ОСОБА_1 - відсутня.

Позивач у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464), як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 04.12.2017 по теперішній час.

З 01.01.2017, у зв`язку зі змінами внесеними до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у фізичних осіб-підприємців які перебувають на загальній системі оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у тому числі і позивача, виник обов`язок визначати базу нарахування та сплачувати єдиний внесок.

Таким чином, на підставі зазначених законодавчих норм в інтегрованій картці платника податків позивача по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) проведені нарахування на центральному рівні на загальну суму єдиного внеску за період грудень 2017 по 2020 рік 31144,74 грн.

Позивачем самостійно сплачено єдиний внесок у сумі 25 029,62 грн. (у 2018 році - 8 075,54 грн., у 2019 році -10 719,72 грн., у 2020році - б 234,36 грн.).

Позивачем самостійно подавався Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 2019 роки та за 2020 рік за № 141227 від 30.04.2020 на суму 3117,18 грн. за період з 01.01.2020 по 30.06.2020.

Таким чином, згідно зазначених вище відомостей відображених в інтегрованій картці платника податків за період з 3 по 4 квартал 2020 року заборгованість складала 6115,12 грн. (сума зазначена у вимозі ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13.

Позивач не відноситься до осіб, які на підставі Закону №2464 звільняються від сплати єдиного внеску, також Позивач у адміністративному позові не стверджував про наявність вищеперерахованих обставин такого звільнення та не надав відповідні докази, а отже, відсутні жодні правові підстави для звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

Крім того, платником неодноразово порушувалися граничні терміни сплати з єдиного соціального внеску.

Так, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконувались вимоги статті 9 Закону №2464 до платника були застосовані фінансові санкції, винесено та направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 177822405 від 26.11.2021 за період з 20.04.2019 по 23.01.2020 в загальній сумі 644,34 грн. (штрафна санкція 610,24 грн. та пеня 34,10 грн.).

Отже, за даними інтегрованої картки платника АІС «Податковий блок» у особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду бюджетної класифікації 71040000 обліковується заборгованість в сумі 6759,46 грн.: 2815,12 грн. (нарахування за 3 квартал 2020 року) + 3300,00 грн. (нарахування за 4 квартал 2020року) + 644,34грн. (відповідно до Рішення № 177822405 від 26.11.2021р.) ' '

Скаржник щодо направлення ГУ ДІІС у Запорізькій області за податковою адресою ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13 на суму 6 115,12 грн., зазначає, що вимога була направлена рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на податкову адресу позивача, яка була вказана позивам при взятті на обліку податковому органі. Про зміну місця проживання позивач податковий орган не повідомляла. Таким чином, направлення вимог здійснювалося за наявною адресою реєстрації позивача у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також, позивач в позовній заяві зазначає, що оскаржувану вимогу вона отримала 21.06.2023, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №67011176.

Однак, саме виконавче провадження № 67011176 щодо стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 6 115,12 грн. відкрито 05.10.2021 (копію Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2021 №67011176 додано позивачем до позовної заяви).

Крім того, в межах виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20.06.2022 ВП №67011176 та постанову про арешт коштів боржника від 20.06.2022 ВП №67011176 (зазначені копії постанов додані позивачем до позовної заяви).

Описане вище, свідчить про те, що позивач могла дізнатись про відкрите виконавче провадження ще у 2021 та 2022 роках, а відповідно і про існування оскаржуваної вимоги ще у 2021 році та у 2022 році під час відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт коштів боржника в межах даного провадження.

Отже, позивачем подано позов до суду після спливу шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свої прав.

Також, узгоджена вимога з ЄСВ позивачу направляється тільки внаслідок процедури оскарження. В усіх інших випадках Податковий орган надсилає узгоджені вимоги до виконавчої служби для уточнення суми заборгованості на момент відкриття ВП.

У рішенні суд вважає, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13-У від 17.06.2021 контролюючим органом безпідставно зазначено про борг (недоїмку) станом на 20.09.2021, тобто - про борг (недоїмку) у майбутньому. Дане твердження є невірним та не обґрунтованим, що підтверджується наступним.

Так, внаслідок повернення до управління вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13, вона стала узгодженою (набрала чинність), у зв`язку з чим до органу державної виконавчої служби направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13-У якій зазначено узгоджену суму недоїмки станом на дату пред`явлення цієї вимоги до органу державної виконавчої служби, якою є 20.09.2021.

Зважаючи на вищевикладене, відсутні жодні правові підстави для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13- У на суму 6115,12 грн.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скарга в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, щодо процесуального питання про строк звернення до суду, що повідомлення про арешт рахунку надійшло від Банку 13 травня 2023 року. На дату відкриття виконавчого провадження позивачка була знята з реєстраційного обліку в м.Запоріжжі і зареєстрована за новою адресою в м.Харкові. Свого обов`язку уточнення місця проживання боржника виконавча служба не виконала. Постанови виконавчої служби були отримані позивачкою на її власний запит лише після того, як їй стало відомо про блокування банківського рахунку 13 травня 2023 році..

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Матеріали справи місять Вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13-У від 17.06.2021 (а.с.21) та №Ф-14191-13 від 17.06.2021 (а.с.29).

У Вимозі ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13-У від 17.06.2021, вимагається від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6115 грн. 12 коп., який виник станом на 20.09.2021, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів (а.с.21).

У Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13-У від 17.06.2021 контролюючим органом безпідставно зазначено про борг (недоїмку) станом на 20.09.2021.

У Вимозі ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14191-13 від 17.06.2021 вимагається від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6115 грн. 12 коп., який виник станом на 31.05.2021, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів (а.с.29, 70).

За інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України: 30.10.2017 Радою адвокатів Запорізької області позивачу видано Свідоцтво №001460 про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення №2 від 30.10.2017; з 24.06.2020 на підставі заяви позивача право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

За приписами пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Закон № 2464-VІ, визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Отже, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3 і 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464-VІ, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 5076-VI).

Згідно статті 13 Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI).

Положеннями статті 32 Закону№ 5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина 1 статті17 Закону № 5076-VI).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак дія положень Порядку №1588 та № 1162 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Крім того, необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини, які сформувались з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків (Серков проти України, заява № 39766/05, Щокін проти України, заяви № 23759/03 та №37943/06) слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

Як зазначалось, за інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України: 30.10.2017 Радою адвокатів Запорізької області позивачу видано Свідоцтво №001460 про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення №2 від 30.10.2017; з 24.06.2020 на підставі заяви позивача право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, оскільки з 24.06.2020 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, про що відповідач був проінформований, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність у позивача обов`язку сплати єдиного внеску як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення.

Отже, право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 Закону №5076-VI з 24.07.2018. Починаючи з означеної дати позивач не здійснювала адвокатську діяльність та не отримувала доходу від такої діяльності, що свідчить на користь висновку про відсутність у останньої обов`язку зі сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні чинного законодавства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.11.2018 справа №820/1538/17, від 18.11.2021 справа №520/6094/19, від 04 жовтня 2022 року справа № 440/4316/18, від 17 липня 2024 року справа № 620/4006/18.

Щодо посилання скаржника на належне оформлення оскаржуваної Вимоги, колегія суддів зазначає, що, як вірно зазначено судом першої інстанції, що до примусового виконання подана Вимога, в якій зазначено про борг (недоїмку) станом на 20.09.2021, тобто про борг (недоїмку) у майбутньому.

Щодо посилання скаржника на те, що внаслідок повернення до управління вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13, вона стала узгодженою (набрала чинність), у зв`язку з чим до органу державної виконавчої служби направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.06.2021 р. № Ф-14191-13-У, у якій зазначено узгоджену суму недоїмки станом на дату пред`явлення цієї вимоги до органу державної виконавчої служби, якою є 20.09.2021, колегія суддів зазначає, що приписи законодавства не визначають у податкового органу після узгодження боргу який сформований станом на певну дату, змінювати дату його формування.

Зазначене свідчить про належне оформлення відповідачем оскаржуваної вимоги.

Щодо посилання скаржника на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено у частині 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абзацами четвертим шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзаци восьмий, дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

За змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску.

Закон № 2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.

Отже, платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС, а не статтею 25 Закону № 2464-VI.

Відповідний правовий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 580/3469/19, та у постановах Верховного Суду від 11 липня 2024 року справа № 360/221/24, від 15 серпня 2024 року справа № 320/14580/23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Матеріали справи не містять жодного належного доказу, що позивач був обізнаний про існування спірної вимоги до отримання повідомлення про арешт рахунку від Банку - 13 травня 2023 року.

Отже позивач звернувся у строк, визначений статтею 122 КАС України.

Таким чином, відповідач безпідставно здійснив нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко