Справа № 120/10557/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2024 р. Справа № 120/10557/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення позивача від проходження військової служби на підставі абз. 8 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Зокрема, представник позивача наголошує, що позивач відповідає вичерпному переліку умов , яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. Відтак, вказує на очевидну протиправність відмови відповідача.

До суду від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Так, вказує на безпідставність доводів позивача, з огляду на те, що обов`язковою умовою для отримання відстрочки у випадку виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років або виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку є відсутність інших осіб, які зобов`язані її виховувати. Разом з тим, позивачем не було долучено документів, який би підтверджував відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дитину.

Військова частина НОМЕР_1 своїм правом на подання відзиву не скористалася.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входить до складу бригади військової частини НОМЕР_2 , на посаді водія гранатометного відділення взводу вогневої підтримки.

01.06.2024 року позивачем було подано рапорт по команді про звільнення з військової служби з підстав визначених пп. "г" п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи та тяжкі вроджені вади розвитку.

До зазначеного рапорту позивачем було додано, зокрема нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , нотаріально засвідчено копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008081798 від 06.10.2023 року, нотаріально засвідчену копію медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років № 13 від 21.05.2024 року, нотаріально засвідчену копію рішення обласної лікувально-консультативної комісії № 320 від 16.05.2024 року, нотаріально засвідчену копію індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 320 від 16.05.2024 року.

Вказаний рапорт направлено на розгляд до штабу вищого начальника військової частини НОМЕР_2 .

20.07.2024 року від військової частини НОМЕР_2 надійшла відповідь, оформлена листом за № 1579/7/5570, відповідно до якої документи було повернуто із резолюцією юридичної служби "звільненню не підлягає, відсутні підтверджуючі документи, які встановлюють відсутність інших працездатних осіб (матері дитини), зобов`язаних відповідно до закону утримувати дитини.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення позивача з військової служби за наявності відповідних підстав протиправною, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Статтею 26 Закону № 2232-XII визначено підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є батьком малолітньої дитини з інвалідністю (посвідчення серії НОМЕР_5 ), хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, а саме аутосомно-домінантну нічну епілепсію лобної частки, епілептичну енцефілопатію, визвану мутацією гена KCNT1.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах:

- виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати (абз. 8);

- виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (абз. 10).

Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 від 10.04.2009 № 170 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся із рапортом по команді саме на підставі абз. 10 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Водночас, судом враховано, що мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує на наявність підстав для звільнення відповідно до абз. 8 цього п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 р.№170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п. 5 цього Додатку через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:

- військовослужбовцем, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати: медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу; копія свідоцтва про народження дитини із зазначенням батьківства (материнства) особи; один із документів: копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутньою чи оголошення померлою, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) (п.п.19 цього пункту);

- у разі виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови, що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати: для підтвердження захворювання дитини - довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги (форма первинної облікової документації № 080-3/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132); для підтвердження виховання дитини - довідка про отримання державної допомоги на дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, видана структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій (військової адміністрації), виконавчим органом міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, центром з нарахування та здійснення соціальних виплат (незалежно від того, кого призначено отримувачем допомоги); для підтвердження родинних зв`язків з батьками: для батьків - копія свідоцтва про народження дитини із зазначенням батьківства (материнства) особи.

Із системного аналізу вищевказаних норм права суд приходить до висновку про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин.

Принагідно, у контексті наведених представником позивача доводів щодо відповідності позивача вичерпному переліку умов для наявності права на звільнення, суд не надає оцінку процедурним питанням розгляду зазначеного рапорту.

Суд зауважує, що як положення абз. 8 п. 3 ч. 12 Закону № 2232-XII так і положення абз. 10 п. 3 ч. 12 ст. 26 цього Закону визначають додаткові умови для набуття права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, а саме: відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю та відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку.

Тобто, вказані правові норми ставлять право на звільнення військовослужбовця на цих підставах в залежність від наявності інших осіб, які зобов`язані виховувати/утримувати дитину.

Вказане повинно підтверджувати визначеним п. 5 цього Додатку Інструкції № 170 переліком документів.

За приписами статей 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд зауважує, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відтак, суд констатує, що у випадку подання рапорту про звільнення на вище аналізованих підставах, позивач повинен був довести факт самостійного виховання дитини з інвалідності, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку.

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати, що виховує дитину без матері, тільки за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини, зокрема, позбавлення матері батьківських прав, визнання безвісно відсутньою чи померлою.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач не надав до рапорту документів, які б свідчили про встановлення певного юридичного факту, які підтверджують те, що права та обов`язки у вказаному випадку батька щодо дитини є припиненими і свідчать про те, що позивач здійснює самостійне виховання дитини з інвалідністю.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги ту обставину, що мати дитини не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, тому є відсутніми підстави стверджувати про те, що позивач самостійно виховує неповнолітню дитину з інвалідністю.

Окрім цього, в розглядуваному випадку є відсутніми фактичні відомості про те, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович