Справа № 160/7364/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2024 рокуСправа №160/7364/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
2. провести обчислення пенсії по інвалідності з урахуванням заробітку за період з 01.07.2000 по 30.06.2003 заданими, що містяться в системі персоніфікованого обліку;
3.перерахувати і виплатити мені ОСОБА_2 , призначену пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.33 Закону України з 01.03.2024 року.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7364/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , в тому числі пільгового, станом на дату звернення за призначенням пенсії (15.01.2024).
До відзиву відповідачем-1 було долучено копію пенсійної справи позивача.
Ухвалою суду залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області до участі в адміністративній справі №160/7364/24 в якості другого відповідача.
Цією ж ухвалою суду роз`яснено учасникам справи, що розгляд адміністративної справи починається спочатку, та зважаючи на що, встановити відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, позивачу - відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву, та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень відповідачам.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзиви не скористався.
12.07.2024 відповідачем-1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунків стажу позивача.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 19.01.2009 Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області; є особою з інвалідністю ІІІ групи (професійне захворювання).
З 06.08.2010 позивачу призначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
з 01.09.1984 по 06.01.1988 - навчання за фахом - 03 роки 04 місяці 06 днів;
з 20.01.1988 по 26.05.1988 - список №1, ст.100 - 0 років 04 місяці 07 днів;
з 01.06.1988 по 09.06.1990 - військова служба строкова - 02 роки 0 місяців 09 днів;
з 27.08.1990 по 21.06.1991 - список №1, ст.100 - 0 років 09 місяців 25 днів;
з 01.07.1991 по 14.07.1994 - 03 роки 0 місяців 14 днів;
з 18.07.1994 по 31.12.2003 - 09 років 05 місяців 14 днів;
з 01.01.2004 по 31.12.2006 - 03 роки 0 місяців 0 днів;
з 01.01.2007 по 31.08.2010 - 03 роки 08 місяців 0 днів;
з 01.09.2010 по 30.09.2010 - 0 років 01 місяць 0 днів.
15.01.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №23 (сервісний центр)) із заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1).
Відповідно до розписки-повідомлення до заяви від 15.01.2024 за вх.№138 долучені наступні документи: довідка про зміну назви організації; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, №1-4/43, інші документи №144, №92, №94; заява про призначення/перерахунок пенсії; інші документи; паспорт; трудова книжка.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Відповідно до розрахунку пенсії від 22.01.2024 загальний страховий позивача 26 років 9 місяців 15 днів, робота за Списком №1 19 років 0 місяців 15 днів, додаткові за Списком №1 1 рік 0 місяців 0 днів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.03.2024 №45 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні його з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно зі статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Означене рішення №45 від 26.03.2024 обґрунтоване наступним.

«Згідно з записами в трудовій книжці від 22.01.1988 НОМЕР_2 , доданої до заяви, ОСОБА_1 в період з 01.09.1984 по 06.01.1988 навчався в СПТУ 41 за фахом підземний електрослюсар, в період з 20.01.1988 по 26.05.1988 та 27.08.1990 по 21.06.1991 працював на ВО «Павлоградвугілля» шахта імені Ленінського комсомолу підземним електрослюсарем, в період з 01.06.1988 по 09.06.1990 проходив військову службу. Згідно з чинним законодавством період навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів, системи професійно-технічного навчання зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо за днем закінчення навчального закладу безпосередньо слідувала пільгова робота. Період навчання прирівнюється до пільгової роботи, яка слідувала за періодом навчання в межах стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Період проходження військової служби прирівнюється до періодів пільгової роботи, якщо військова служба проходила до або після роботи на пільгових умовах. Військова служба враховується в розмірі, що не перевищує наявного стажу роботи, який надає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Надану довідку від 16.09.2004 №144, видану ВАТ «Павлоградське автотранспортне підприємство 11261», уточнюючу особливий характер умов праці за період роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994 неможливо взяти в розрахунок, оскільки невірно вказано прізвище заявника та відсутні накази про результати проведення атестації.

Оскільки наданими заявником документами не підтверджено 10 років стажу на пільгових умовах, відсутні підстави в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно зі статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 15.01.2024.».

Не погодившись з відмовою у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994 та періоду перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 06.08.2010 по 14.01.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Частиною п`ятою статті 114 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Суд зазначає, що в період з 22.08.1956 року по 25.01.1991 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

У період з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

З 11.03.1994 року по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

У період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Починаючи з 03.08.2016 року, діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 06.08.2010 отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва відповідно Закону №1058-ІV, страховий стаж з урахуванням додаткових за Списком №1 (1 рік 0 місяців 0 днів) станом на дату призначення становить 26 років 9 місяців 15 днів, та обрахований з 01.09.1984 по 30.09.2010.

15.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідачем-2 розглянуто заяву позивача та рішенням від 22.01.2024 №45 призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 15.01.2024, яке в подальшому переглянуто та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.03.2024 №45 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 через відсутність 10 років пільгового стажу.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994 та періоду перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 06.08.2010 по 14.01.2024.

Щодо періоду роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.01.1988, позивач у періоді з 01.07.1991 по 14.07.1994 працював в Павлоградському автотранспортному підприємстві 11261 водієм 3 класу на а/м КРАЗ-256 (записи №№10, 11).

Суд зазначає, що трудова книжка позивача в частині вказаного спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача водієм 3 класу на а/м КРАЗ-256, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству про прийняття на роботу та звільнення, засвідчені печаткою підприємства, однак не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, як-то повної інформації щодо характеру виконуваної роботи, зайнятості повний робочий день для поширення пільг пенсійного забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечено відповідачами, що позивачем до заяви від 15.01.2024 разом із трудовою книжкою надавалась довідка ВАТ «Павлоградське автотранспортне підприємство-11261» від 16.09.2004 №144 про те, що ОСОБА_2 , 1968 р.н., дійсно працював водієм автомобіля КРАЗ 256Б вантажопід`ємністю 12 тон, зайнятого вивезенням шламу, породи та відходів збагачення і брикетування повний робочий день із шахт Західного Донбасу з 01.07.1991 по 14.07.1994.

У вказаній довідці зазначено, що дана професія дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 розділ ІІ, 2а, Водії автомобілів, зайняті нарощуванням дамб, хвостовищ, вивезенням шламу, породи та відходів збагачення і брикетування, а також про те, що дана професія пройшла атестацію робочих місць (наказ №91 від 14.12.1998).

Також, у довідці містяться відомості про перейменування вказаного підприємства, а саме: на підставі наказу Міністра автомобільного транспорту УРСР №91 від 29.04.1986 року Павлоградське АТП 03670 перейменоване у Павлоградське АТП 21261, в подальшому наказом Міністра автомобільного транспорту УРСР №286 від 29.12.1987 року Павлоградське АТП 21261 перейменоване у Павлоградське АТП 11261, в подальшому наказом по АТП №61 від 17.04.1996 року Павлоградське АТП 11261 перейменоване у ВАТ «Павлоградське АТП-11261».

Довідка видана на підставі наказів по АТП з 1991 - 1994, карточки ф. Т-2, табелів обліку виходів, лицевих рахунків, шляхових листів.

Отже, вказана довідка містить всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального (пільгового) трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомостей про атестацію робочого місця), а також містить підписи уповноважених осіб, печатку підприємства та є чинною, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Суд також зазначає, що професія (посада), на якій позивач працював у спірний період, передбачена Списком 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (розділ ІІ підрозділ: 2а код КП: 2030000а-11442, Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ ІІ підрозділ: 2а код КП: 2030000а-11442.

З урахуванням викладеного, а також записів в трудовій книжці в частині спірного періоду та відомостей з довідки ВАТ «Павлоградське автотранспортне підприємство-11261» від 16.09.2004 №144, підтверджено зайнятість позивача повний робочий день водієм автомобіля КРАЗ 256Б вантажопід`ємністю 12 тон, зайнятого вивезенням шламу, породи та відходів збагачення і брикетування із шахт Західного Донбасу, що передбачена Списком №2, у період з 01.07.1991 по 15.07.1994.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивачу спірних періодів роботи в рішенні від 26.03.2024 №45 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та в листі від 05.03.2024 №13534-6570/Б-01/8-0400/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено про те, що відсутній наказ про результати атестації робочих місць.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідачів, оскільки на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Суд вважає за необхідне зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Так, за порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

У спірному випадку в довідці ВАТ «Павлоградське автотранспортне підприємство-11261» від 16.09.2004 №144 міститься інформація про атестацію робочого місця позивача.

Зауваження відповідачів про відсутність наказу про атестацію робочих місць жодним чином не обґрунтовані.

Поряд з цим, в силу положень частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданій позивачем до заяви від 15.01.2024 довідці від 16.09.2004 №144 для визначення права на пенсію за віком.

За таких обставин, відмовляючи позивачу в зарахуванні спірних періодів трудової діяльності до пільгового стажу за Списком №2, відповідач-2 у спірних правовідносинах діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача з 01.07.1991 по 15.07.1994.

За змістом частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також суд зобов`язаний визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22.

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994, що є неналежним способом захисту, зважаючи на те, що така відмова допущена відповідачем-2, що встановлено судом, та викладена в рішенні від 26.03.2024 №45.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення від 26.03.2024 №45, оскільки воно прийнято відповідачем-2 не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є протиправним.

Щодо періоду перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 06.08.2010 по 14.01.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону № 1788-ХІІ час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Тобто, законодавець зараховує час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи тільки для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону № 1788-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 року у справі №392/17/17.

Позивач наполягає, що період перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 06.08.2010 по 14.01.2024 має бути зарахований до пільгового стажу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.01.1988, позивач у періоді з 01.01.2007 по 24.09.2010 працював водієм автотранспортних засобів Тернівської автоколони філії «Павлоградська автобаза» ВАТ «Павлоградвугілля» (записи №№17-20); з 24.09.2010 - його було звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання, який складений 22.07.2010, професійне захворювання ОСОБА_1 встановлено 13.07.2010 за час роботи у філії «Павлоградська автобаза» ВАТ «Павлоградвугілля» водієм автотранспортних засобів, про що вказано відповідачем-1 у листі від 29.02.2024 №0400-10310-9/41559 та не заперечено позивачем.

Доказів того, що на час встановлення професійного захворювання, яке потягло до встановлення інвалідності, позивач перебував на посаді, робота на якій надавала право на призначення пенсії на пільгових умовах, матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і відомості про те, що таке професійне захворювання позивач отримав, виконуючи роботи у філії «Павлоградська автобаза» ВАТ «Павлоградвугілля» із шкідливими і особливо важкими умовами праці, що є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.

І таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній необхідних записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.

Разом з цим, доказів наявності довідки(ок) уточнюючого характеру на підтвердження пільгового стажу роботи на відповідній посаді (водієм автотранспортних засобів) із зазначенням характеру виконуваної роботи, віднесення даної професії до відповідних Списків, що надають право на призначення пільгової пенсії, та інформації про зайнятість на роботах із особливо шкідливими умовами праці повний робочий день, позивачем до не надано, а матеріали не містять.

Позивачем необґрунтовано неможливості отримання необхідних документів на підтвердження спеціального (пільгового) стажу роботи у період з 01.01.2007 по 24.09.2010.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільгових характер роботи, така особа в має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до товариства щодо видачі відповідної довідки.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 у справі № 336/3067/17.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у вищезазначеному рішенні зазначила, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно підтвердити пільговий характер умов праці, уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач-2 правомірно відмовив позивачу у зарахуванні до стажу роботи із шкідливими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 06.08.2010 по 14.01.2024, тому в цій частині позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 15.01.2024 про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах у вигляді рішення від 26.03.2024 №45, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 01.07.1991 по 15.07.1994 та зобов`язано відповідача-2 зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 такі періодів роботи позивача.

На час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду.

Суд зазначає, обрахунок стажу, в тому числі пільгового, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, в тому числі пільгового, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 15.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача-1 провести обчислення пенсії по інвалідності з урахуванням заробітку за період з 01.07.2000 по 30.06.2003, перерахувати і виплатити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.33 Закону з 01.03.2024 року, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права в цій частині.

Докази наявності відмови відповідача-1 у вчиненні перерахунку пенсії по інвалідності у спосіб, про який просить позивач, відсутні, а позивачем таких не надано.

Суд зазначає, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, або інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн., оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушено права та інтереси позивача.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) від 26.03.2024 №45 про відмову в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди його роботи з 01.07.1991 по 14.07.1994.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.01.2024 про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 3, поверх 2) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова