Справа № 138/2349/24
Суддя: Київська Т. Б.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/2349/24
Провадження №:2-а/138/24/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю секретаря Бугери І.С.,

провівши відкрите судове засідання в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що постановою ЕНА №2692273 від 27.07.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн., а саме через те, що він керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 86 км/год у населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху біль ніж на 36 км/год. Разом з тим, з вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки поліцейським не надано позивачу доказів перевищення ним швидкості та порушено порядок розгляду адміністративної справи. Під час розгляду адміністративної справи працівниками поліції не було роз`яснено позивачу про його права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Крім того, фіксація швидкості автомобіля здійснювалась інспектором вимірювальним приладом з рук, що є порушенням, оскільки прилад повинен був бути встановлений на стаціонарно нерухомих об`єктах. Також, поліцейським не надано сертифікату повірки приладу, що він використовував. Зважаючи на викладене, просить суд скасувати постанову серії ЕНА №2692273 від 27.07.2024, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.082024 позов залишено без руху та надано позивачу строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2024 відкрито провадження у справі та витребувано у відповідача матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, у тому числі усі відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та відеозапис вчиненого правопорушення, за їх наявності.

19.09.2024 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що 27.07.2024 позивач керуючи ТЗ BMW X5 д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с.Динівці рухався зі швидкістю 86 км/год, чим порушив п.п. 12.4 ПДР. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС008372. Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Стягнення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП накладено в межах наданих повноважень і під час виконання службових обов`язків та були здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України. Також, вимірювальний пристрій TruCAM відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальний техніки №22-01/29496, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 27.11.2023, є придатний до застосування. Вимога щодо стаціонарного розміщення вказаного приладу стосується лише тих, які встановлені для використання в автоматичному режимі, щодо ручного режиму таких вимог не передбачено. При цьому лазерний вимірювач TruCAM відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювання. Крім того, в оскаржуваній постанові міститься особистий підпис позивача про ознайомлення з його правами, а також строк та порядком оскарження постанови. Враховуючи викладене, постанова є правомірною та законною, а тому у позові відповідач просить відмовити в повному обсязі. До відзиву було додано лише відеозапис з вимірювача швидкості TruCAM, щодо відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського відповідач нічого не зазначив.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2024 постановлено розгляд справи здійснювати з повідомленням сторін та призначено судове засідання у справі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (повістки) до електронного кабінету відповідача.

Дослідивши зміст позову та матеріали справи, відзив на позов, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 27.07.2024 командиром 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Чернівецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 було складено постанову серії ЕНА №2692273, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Так, в постанові зазначено, що 27.07.2024 о 11 год. 11 хв. в с.Динівці на дорозі Н03 338 км. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 в населеному пункті с.Динівці рухався зі швидкістю 86 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 36 км/год, чим порушив п.п. 12.4. ПДР. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС008372. В оскаржувані постанові не вказано на підставі яких доказів її винесено, а в графі додатки до постанови вказано лише номер "470152".

Вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.11).

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті121, статтями121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті123, статтею124-1, статтями125,126, частинами першою, другою і третьою статті127, статтями128,129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306(далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1.ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9.ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, у п. 12.4ПДР України визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Як встановлено судом, у оскаржуваній постанові серії ЕНА 2692273 від 27.07.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що порушення позивачем правил дорожнього руху зафіксовано на вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС 008372, на підставі якого поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, в якості доказу вчинення позивачем вказаного порушення п. 12.4 ПДР України відповідачем надано лише оптичний диск із копією фото- та відеофайлу фіксації руху автомобіля марки (моделі) «BMW X5» д.н.з НОМЕР_1 .

Як слідує з дослідженого відеозапису з лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС008372 та фотознімка з нього, встановити із даного запису, хто саме - позивач чи інша особа, притягується до адміністративної відповідальності не є можливим, факт керування будь-яким транспортним засобом саме особою, що притягується до адміністративної відповідальності, на даному відеозапису прослідкувати також неможливо. Також дані докази не містять номеру, мова про який йде в додатках до оскаржуваної постанови.

При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутній відеодоказ зупинки та спілкування працівником патрульної поліції з особою, відносно якої винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, в тому числі роз`яснення прав та відповідно дотримання правильного процесу розгляду справи і винесення оскаржуваного рішення.

Тобто, в даному випадку, суд не надано належних та достатніх доказів у виді безперервної відеозйомки з нагрудної камери, яка б зафіксувала всі обставини події, що мали місце 27.07.2024 та процедуру розгляду справи, зокрема, роз`яснення прав та обов`язків особі, яка притягується до відповідальності.

Постановою ВС від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а передбачено, що постанова повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові зазначено лише номер "470152", який суд не може ідентифікувати шляхом співставлення з наявними у справі доказами.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 27.07.2024 дійсно мало місце порушення позивачем вимог п.п.12.4 ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Отже, законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень (вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а).

При цьому, суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 року у справі N К-7375/06).

На переконання суду, за відсутності відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в порушення зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Щодо інших доводів позивача, зазначений у позові, суд, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та беручи до уваги те, що відповідачем достовірно не доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому суд приходить до висновку, що надані суду матеріали не містять беззаперечних доказів вини останнього у вчиненні правопорушень, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, а тому суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови серії ЕНА №2692273 від 27.07.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закрити провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративних правопорушень.

На підставі ст. 22, 254, 258, 268, 280, 286, 293 КУпАП та керуючись ст.73-77,90,241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2692273 від 27.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: Управління патрульної поліції у Чернівецькій області, Код , місцезнаходження: вул.Заводська, 22, м.Чернівці Чернівецької області.

Суддя: Т.Б.Київська