Справа № 333/7391/24
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/7391/24
Провадження № 2-а/333/108/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2024 року через систему «Електронний суд» Мітасов М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20.08.2024 року позивач із застосунку «Дія», а в наступному від державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дізнався про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження №75738498.

Ознайомившись із виконавчим провадженням позивач дізнався про існування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.06.2024 року № 288, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

В березні 2024 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . На вимогу поліцейських позивач пред`явив документи, що посвідчують особу та військово-облікові документи.

Всупереч нормам чинного законодавства, скориставшись особовими даними ОСОБА_1 , без роз`яснення прав та обов`язків, уповноважені особи, без відома позивача, виписали повістку на ім`я останнього. Також у нього було вилучено військово-обліковий документ, який за інформацією позивача знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_4 , де він перебуває на обліку.

19.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №288 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач не погоджується із вказаною постановою від 19.06.2024 року № 288, вважає, що вона винесена посадовою особою незаконно, з грубим порушенням законодавства, необґрунтовано, упереджено за неіснуюче правопорушення, і як наслідок, повинна бути визнана протиправною та скасована, оскільки жодних повідомлень, викликів, сповіщень, запрошень до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував, про існування справи про адміністративне правопорушення, сформованої відносно нього, не знав. Крім того, зазначає, що в резолютивній частини постанови невірно зазначене його прізвище, а з резолютивної частини постанови не зрозуміло, за якою саме статтею та частиною статті КУпАП його було притягнуто до відповідальності. Згідно даних ЄДРПОУ, юридичної особи за кодом 09760847, (як зазначено на печатці установи), взагалі не існує. Також зазначає, що позивачу начебто необхідно було з`явитися до відповідача 14.03.2024 року, а постанова винесена більше як через три місяці, тобто спливли строки притягнення до адміністративної відповідальності встановленні ст. 38 КУпАП.

Ухвалою суду від 30.08.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12.09.2024 року відкрито провадження у справ, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.09.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 13.03.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачу було вручено повістку про виклик на 08 год. 00 хв. 14.03.2024 року, проте у зазначений час на виклик ОСОБА_1 не з`явився. За результатами неявки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.04.2024 року № 154, в якому позивача було сповіщено про місце дату і час розгляду справи. В протоколі позивач вказав, що не прибув до РТЦК оскільки хворів.

Відповідач вважає, що поважні причини неприбуття чи несвоєчасного прибуття позивача як військовозобов`язаного до РТЦК відсутні, і як наслідок наявні порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На підставі викладеного, відповідач вважає, що постанова №288 від 19.06.2024 року винесено з додержанням чинного законодавства України, тому позовна заява задоволенню не підлягає.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Останній надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю сторони позивача.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав відзив на позовну заяву.

Суд, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За приписами ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 19.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №288 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно з постановою суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 14.03.2024 року ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про дату, час та місце прибуття був повідомлений особисто, що підтверджується підписом розпискою від 13.03.2024. Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.04.2024 року №154, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце, дату і час розгляду справи, а саме 12.05.2024 року о 09:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав, що не прибув до РТЦК та СП бо хворів, однак належних та допустимих доказів не надав.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Діяння ОСОБА_1 у мотивувальній частині постанови кваліфіковані за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч.1-2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 по справі № 560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається з постанови у справі про адміністративне правопорушення №288 від 19.06.2024, позивач не з`явився 14.03.2024 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що Громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Таким чином, частина 1 ст.22 вказаного Закону складається з декількох окремих та самостійних абзаців, які встановлюють для громадян певні обов`язки, що не пов`язані між собою.

Проте, у постанові №288 від 19.06.2024, складений відносно ОСОБА_1 , взагалі не зазначено, який саме абзац ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було ним порушено.

Відсутність посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на конкретну норму законодавства, тобто відповідний абзац відповідної частини статті Закону унеможливлює конкретизацію порушення, за яке притягнуто до відповідальності позивача.

Як слідує з мотивувальної частини постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1КУпАП.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП (станом на 19.06.2024 року) зазначено, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 210-1 КУпАП ( в редакції, яка діяла до 09.05.2024 року), повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, в резолютивній частині постанови посадова особа, яка виносила рішення, не вказала саме за якою статтею КУпАП ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому об`єктом доказування є певні обставини справи, доказова інформація. Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи. Функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації. Об`єкт доказування залежить від виду адміністративної справи та конкретних обставин, які підлягають встановленню.

Таким чином, враховуючи що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача ним не надано жодних доказів, які б підтверджували притягнення позивача протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП.

В позовній заяві зазначено, що позивач жодних повідомлень, викликів, сповіщень, запрошень до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував, про існування справи про адміністративне правопорушення сформованої відносно нього не знав.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, ч. 2 ст. 77 КАС України у нормовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Положеннями ст.62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Презумпція невинуватості закріплена в ст. 62 Конституції України та кореспондується з принципом верховенства права в Україні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 р. по справі №463/1352/16-а зробив висновок, що: «У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Виходячи з норм абз. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є факт вручення позивачу 13.03.2024 року повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення особистих даних.

Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що позивачу вручалися повістки для уточнення облікових даних та визначення призначення на особливий період.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за неявку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 13.03.2024 року. Проте, постанову №288 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210-1 КУпАП було винесено лише 19.06.2024, тобто після закінчення визначених статтею 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з пунктом 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у частині 1 статті 38 КУпАП, суд дійшов до висновку, що така постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Твердження позивача, що він перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Також суд не бере до уваги доводи позивача, що юридичної особи з кодом 09760847, (як зазначено на печатці установи), не існує, з огляд на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Згідно з ч. 4 ст. 7 вказаного Закону, до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну таємницю», державна таємниця - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Віднесення інформації до державної таємниці - процедура прийняття (державним експертом з питань таємниць) рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обгрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №749 затверджено Порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах, згідно з яким реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності.

Реєстрація військових частин як суб`єктів господарської діяльності проводиться Міноборони відповідно до цього Порядку та Положення про порядок ведення реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності, що затверджується Міноборони.

Рішення про включення військової частини до реєстру або про відмову у реєстрації приймається на підставі подання про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Таким чином, до Єдиного державного реєстру не включаються відомості, що становлять державну таємницю, зокрема, про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Проте, незважаючи на те, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню з інших підстав зазначених вище по тексту, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови відповідач допустив грубі порушення норм КУпАП, що не дає суду можливості стверджувати, що постанова №390 від 08.07.2024 є законною та обґрунтованою.

Щодо судового збору

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Згідно ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тому, позивачу необхідно було здійснити оплату судового збору за подання до суду позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у розмірі 484,48 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 210, 247, 268, 283, 288, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову №288 від 19.06.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса фактичного розташування: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити учасникам справи.

Повний текст рішення складено 24.10.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод