Справа № 357/13533/24
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/125/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Упраління патрульної поліції в м.Києві сержанта поліції Ющук Христини Володимирівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову поліцейського УПП в м. Києві ДПП сержанта поліції Ющук Христини Володимирівни серії ЕНА № 3042110 від 13.09.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначено, що 13.09.2024 року близько 15:00 години позивач знаходився в м. Києві та керував власним транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 . Рухаючись по вул. Хрещатик, в бік Європейської площі, в його автомобілі на приборній панелі загорівся індикатор «низький рівень мастила», а також індикатор «несправності двигуна». Доїхавши до кінця вул. Хрещатик, позивач звернув на вул. Грушевського та проїхавши ще близько 150-200 метрів зупинився неподалік від бетонних блоків якими перегороджена дана вулиця в зв`язку з військовим станом. Позивач зазначає, що він вимкнув двигун та увімкнув аварійний знак зупинки і почав з`ясовувати причини загоряння датчиків. Рівень мастила в двигуні був критично низьким, а тому він почав в інтернеті шукати де купити мастило. В цей час до авто ззаду під`їхав автомобіль патрульної служби поліції в м. Києві та підійшов працівник поліції, який не назвав ні своєї посади, ні звання, ні прізвища як вимагає ЗУ «Про поліцію», а лише повідомив, що він представник патрульної поліції м. Києва. Даний поліцейський заявив, що позивачем порушено правила зупинки передбачені ч. 2. ст. 122 КУпАП, зупинка під знаком «зупинка заборонена». На будь-які пояснення стосовно несправності автомобіля, загоряння аварійних датчиків та вимушеності аварійної зупинки патрульний не взяв до уваги. Поліцейський пішов до патрульного авто складати постанову та через 10 хвилин приніс дві постанови на одній з них позивач розписався, та отримав постанову на руки. Після ознайомлення із постановою позивач виявив, що постанову винесла поліцейська сержант ОСОБА_2 яка до його авто не підходила, та позивач з нею не спілкувався. А також, заявлені вимоги поліцейського в порушенні ч.2 ст 122 КУпАП переросли в порушення ч.3 ст 122 КУпАП (зупинка під забороняючий знак переросло в звинувачення зупинки ТЗ на посадковому майданчику для зупинки маршрутних ТЗ). Водночас рух маршрутних ТЗ по вул. Грушевського взагалі не здійснюється, оскільки вулиця заблокована військовими та бетонними блоками, що є явним порушення вимог КУпАП, а тому поліцейська ОСОБА_2 неправомірно винесла постанову, не встановивши будь-яких обставин справи, не пояснивши за що вона притягує до відповідальності та не слухала пояснень водія щодо несправності авто і вимушеної аварійної зупинки. Позивач зазначає, що наведене порушення є підставою для скасування постанови, складеної сержантом поліції Ющук Х.В.

Представник відповідача Департаменту ПП скористався своїм правом та скерував до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 15.9.(е) ПДР встановлено, що зупинка забороняється: ближче 30м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, а позивач зупинив свій автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 , саме на посадковому майданчику для зупинки маршрутних ТЗ, при цьому не вжив заходів, як то вимагають ПДР щодо встановлення знаку аварійної зупинки.

Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), таким чином було зафіксовано скоєння правопорушення Позивачем на портативну боді камеру, а також розгляд справи про адміністративне правопорушення (оптичний диск з відеозаписом події додається до матеріалів справи). Рух автомобіля позивача, а в подальшому й зупинку. було зафіксовано за допомогою комплексної системи відеоспостереження міста Києва, камера якої розташована за адресою вул. Михайла Грушевського. Відтак, перебуваючи на патрулюванні екіпаж Рубін 601 помітив автомобіль позивача, який здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів та відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII, зреагував.

Представник відповідача зазначає, що інспектор підійшовши до водія ОСОБА_1 , представився, повідомив вчинене позивачем адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, зазначив розмір штрафу, дав відповіді на поставлені питання, запропонував перекладача, скористатися правовою допомогою. Інспектор, вислухавши усне та не вмотивоване пояснення позивача, яке ніяким чином не було ні чим доведене, керуючись ст. 278 КУпАП, ст. 268 КУпАП висунув законну вимогу надати для повного ознайомлення документи зазначені в п.п 2.4, 2.1 а), б) ПДР.

Заперечуючи позицію позивача, представник відповідача зазначив, що в екіпажі, в даному випадку Рубін-601, знаходилося два інспектора: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а планшетний пристрій, перед заступанням на патрулювання відповідного місця дислокації реєструється на одну особу з екіпажу, зокрема, на ОСОБА_2 . Розгляд справи може бути проведений одним із інспекторів (поліцейських) екіпажу, відповідно у винесеному рішенні, у вигляді електронної постанови, що відповідає вимогам Інструкції та ст. 283 КУпАП, зазначається прізвище інспектора, на кого такий пристрій зареєстрований. Також, сторона відповідача зазначила, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором, яке, як зазначає позивач, мало місце, в будь-якому випадку не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Факт порушення належно зафіксовано, розгляд справи проведено з дотриманням правових норм, а тому відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 20.09.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України, з повідомленням учасників справи (а.с.15).

22.10.2024 року відповідач Департамент ПП направив суду відзив на позов та відеодоказ (а.с.24-30,31)

Фактичні обставини справи.

Встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕНА № 3042110), зафіксовано, що 13.09.2024р. о 15 год. 14 хв. у м. Києві, по вул. Михайла Грушевського, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER», номерний знак НОМЕР_2 на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9. (е) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі - ПДР), порушення зупинок ближче 30 м, від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 122 КУпАП, та ОСОБА_1 був підданий штрафу в сумі 680 грн. (а.с.6).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі в судове засідання не направили своїх представників, просили проводити розгляд справи без участі сторони відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис події, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху,

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, що узгоджується із п. 1.3 ПДР, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.1. ПДР та відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлено єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

У п.1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п 1.10 ПДР стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Стоянка транспортних засобів забороняється у місцях, у яких забороняється їх зупинка. Крім того, стоянка забороняється і в інших місцях, визначених у розділі 15 ПДР, а також у місцях, визначених дорожніми знаками 3.35, 3.36 3.37 , 3.38 .

Пунктом 15.9.(е) ПДР встановлено, що зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно п. 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися в спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п. 15.2 ПДР за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Згідно з и. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до п. 10.1 постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №338/1/17 від 26 квітня 2018 року, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом МВС №1026 від 18.12.2018 року, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Також, згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, мімічних, біологічних та ядерних загроз; безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, наданий стороною відповідача відеозапис, суд вважає належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, яким підтверджено наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та визнання самим позивачем своєї вини.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своєї позиції про незаконність постанови від 13.09.2024 року, яка є предметом оскарження в даній справі. Позивач не підтвердив належними доказами, що здійснив саме вимушену зупинку у розумінні п. 1.10 ПДР. Викладені позивачем в позовній заяві обставини спростовуються оглянутим в судовому засіданні відеодоказом, де зафіксовано розгляд справи з дотриманням всіх правил і вимог згідно «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Зокрема на відео зафіксовано, що інспектор представився, встановив особу позивача, пояснив порушення, підстави притягнення до відповідальності, роз`яснив права, дав відповіді на запитання, вручив під підпис постанову. Позивач пояснював, що причина зупинки - несправність автомобіля, однак доказів наведеному не надав, не підтвердив необхідність вимушеної зупинки. Пояснення - не є доказом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

При цьому слід зазначити, що допущена технічна описка в тексті постанови чи порушення процедури розгляду справи при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не впливає на суть самого правопорушення, а також наведене не призвело до порушення прав позивача та не спростувало сам факт вчиненого ним порушення, а також не вплинуло на розмір застосованого штрафу. На думку суду, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Керуючись ст. 6- 16, 20, 44, 69, 70, 90, 77, 78, 122, 126, 132, 139, 159, 162, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Упраління патрульної поліції в м.Києві сержанта поліції Ющук Христини Володимирівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2024 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола