Справа № 205/5165/24
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24.10.2024 Єдиний унікальний номер 205/5165/24
Єдиний унікальний номер судової справи 205/5165/24
Номер провадження 2-а/205/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що за телефоном дільничим офіцером поліції позивача повідомлено вперше, що його оголошено в розшук, та про необхідність явки до районного ТЦК. ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.04.2024 року позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на нього було складено протокол № 3318/м за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП. 18.04.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ТЦК) ОСОБА_2 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП у зв`язку з порушенням правил військового обліку в особливий період. Відповідно до постанови ОСОБА_1 не з`являвся для оновлення даних та не проходив у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації, що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2), яким визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, проводиться раз на 5 років військово-лікарською комісією районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби. У постанові зазначено, що позивача доставлено до ТЦК співробітниками поліції, однак, це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 самостійно з`явився до ТЦК.

Позивач вважає постанову незаконною з таких підстав:

- його не було повідомлено про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у протоколі не було зазначено час та дату, розгляд проведено без його участі,

- до телефонного дзвінка 16.04.2024 року його не викликали до ТЦК, повісток за адресою реєстрації жодного разу не отримував,

- посадовою особою при розгляді справи не здобуто доказів скоєння правопорушення, не з`ясовано всі обставини справи,

- відсутня вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення.

Оскільки при складенні постанови відповідачем допущено суттєві порушення, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову № 318/м у справі про адміністративне правопорушення, винесену 18.04.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн., а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином завірену копію адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , постанова №318/П від 18.04.2024 року.

30.08.2024 року витребувані докази надійшли до суду.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити.

Від відповідача надійшла заява, у якій просив розгляд справи провести без його участі, проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

У ході судового розгляду встановлено, що 16.04.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Протокол містить підпис позивача щодо ознайомлення його з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення 18.04.2024 року. У протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 , у яких зазначено, що до органів поліції Новокодацького району та до органів ІНФОРМАЦІЯ_4 прибув добровільно, після того, як йому зателефонував та повідомив дільничий інспектор поліції, до цього повісток не отримував. Також вказав, що з приводу оновлення даних вважав, що вони є актуальними.

Постановою № 138/М від 18.04.2024 року за справою про адміністративне правопорушення, яка була винесена начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 не з`являвся для оновлення даних та не проходив у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації, що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2), яким визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, проводиться раз на 5 років військово-лікарською комісією районного (міського) центру комплектування та соціальної підтримки для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Матеріали справи містять тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 № 5/0030 від 15.02.2019 року, у п. 7 якого зазначено, що придатність до військової служби за станом здоров`я 15.02.2019 року підтверджена ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 . У пункті 9 вказано, що підлягає повторному медичному пересвідченню 15.02.2025 року. Також посвідчення містить відмітки про зняття ОСОБА_1 21.02.2019 року з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про взяття на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 25.02.2019 року.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із ч. 7 ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 2 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. Формулювання суті правопорушення повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення відповідно до конкретної норми відповідного нормативного акту, який регулює правила військового обліку.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що визначають діяння (дію чи бездіяльність) як адміністративне правопорушення (проступок). Елементами складу адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона; суб`єктивна сторона; суб`єкт.

Зокрема, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Це такі ознаки як саме протиправне діяння - дія чи бездіяльність, шкідливі наслідки діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння.

Відповідно до абз. 1-3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Так, оскаржуваною постановою було встановлено факт того, що ОСОБА_1 не з`являвся для оновлення даних та не проходив у встановлений період військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби під час загальної мобілізації, що є порушенням Наказу Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» (глава 3 розділ ІІ п. 3.2), яким визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, проводиться раз на 5 років військово-лікарською комісією районного (міського) центру комплектування та соціальної підтримки для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Разом з тим, доказів прийняття рішення про проходження ОСОБА_1 медичного огляду чи виписаного направлення на військово-лікарську комісію матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оборону» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє на даний час.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів затверджено Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487.

Відповідно до п. 1 цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані прибувати до РТЦК та СП, за викликом.

Доказів того, що відповідачу були направлені виклики до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою проходження військово-лікарської комісії матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до cт. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Надані на ухвалу суду копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містять будь-якого належного доказу щодо підтвердження факту порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 210 КУпАП, що свідчить про недоведеність відповідачем правомірності прийнятої постанови.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, заперечень та будь-яких достовірних доказів на їх підтвердження, в разі їх наявності, суду не надав, суд дійшов висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на відповідача ст. 77 КАС України, враховуючи, що позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, а тому наявні підстави для скасування зазначеної постанови і закриття провадження по справі.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги в частині визнання постанови незаконною не можуть бути задоволені, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказаний перелік є вичерпним і не передбачає визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності протиправною.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., однак, оскільки позивач не просить стягнути його з відповідача, суд доходить висновку про покладення судового збору на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 77, 78, 90, 229, 242-246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 126, 245, 251-252, 280 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № 318/м, винесену 18.04.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору, понесені ОСОБА_1 , покласти на нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко