Справа № 489/5278/24
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5278/24
Номер провадження 2-а/489/70/24
Рішення

Іменем України

07 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2024 о 12 год. 45 хв. в м. Миколаєві, Заводський р-н, вул. 7-ма Поперечна, буд.8, інспектором ВБДР УПП в Миколаївській області капітаном поліції Сидоровим Ігорем Юрійовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №164930 щодо ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки CITROEN типу UD9HZH/1P, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У Постанові зазначено, що «26 червня 2024 року 12 год 35 хв. в м. Миколаєві по вул. 7-мій Поперечній, біля буд. 8 вище вказаний водій керував вищевказаним ТЗ, надаючи послуги з навчальної їзди, при цьому ТЗ на якому здійснюється навчання не обладнане для підготовки водії, чим порушив вимоги п. 24.8 ПДР України та п. 4 підпункту 12 Наказу № 954 від 24.11.2023 МВС «Про затвердження Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку», чим скоїв адміністративне порушення, передбачене статтею 127-3 КУпАП». Вказує, що на час складання оскаржуваної постанови позивач не був посадовою особою закладів, філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичною особою-підприємцем, які проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а під час зупинки працівниками поліції в автомобілі за кермом перебувала його знайома ОСОБА_3 , яка вже отримала посвідчення водія. Зазначає, що на відеозаписі поліцейських не зафіксований факт здійснення навчання із практичної їзди саме посадовою особою закладу або фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Тому вважає, що вказаний відеозапис не містить доказів, що станом на 26.06.2024 року Позивач був належним суб`єктом відповідальності за ст.127- 3 КУпАП, тобто що він був посадовою особою закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, або фізичною особою-підприємцем, яка надавала зазначені в постанові послуги.

Також, вказує, що зі змісту Постанови вбачається, що Позивачем порушені п. 24.8 ПДР України та п.п. 12 п. 4 Наказу № 954. Однак, вищевказані пункти не містять прямої вказівки на обов`язковість переобладнання та реєстрації додаткових педалей зчеплення. Крім того, Наказ № 954 не містить п.п.12 п. 4.

Відповідач 21.08.2024 надав до суду відзив, у якому вказав, що факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст.127-3 КУпАП є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача доказами у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора 471821. Зокрема на відеозаписі з нагрудного реєстратора зафіксовано правопорушення позивача на т/з, в якого спереду і ззаду відсутні розпізнавальні знаки "Навчальний т/з", за яке згідно ч.3 ст.35 ЗУ" Про національну поліцію" був зупинений позивач. Також на відеозаписі чітко зафіксовано факт надання послуг з навчальної їзди ОСОБА_1 на т/з, який обладнаний як навчальний та не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Ухвалою від 08.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, представник позивача просив розглядати справу без його участі, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2024 інспектором ВБДР УПП в Миколаївській області капітаном поліції Сидоровим І.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ББА №164930, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 26.06.2024 о 12:35 в м. Миколаєві по вул. 7 Поперечна біля будинку №8 керував т/з, надаючи послуги з навчальної їзди , при цьому т/з на якому здійснюється навчання не обладнане для підготовки водіїв, чим порушив вимоги п.24.8 ПДР України за п. 4 підпункту 12 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №954 від 24.11.2023 "Про затвердження Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку", зафіксовано на нагрудний відеореєстратор 471821. Водія притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Рішенням Т.в.о. начальника управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП майор поліції від 10.07.2024 вирішено постанову від 26.06.2024 серії серії ББА №164930 залишити без змін, з заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Як вбачається з дослідженого відео з нагрудного відео реєстратору поліцейського, позивач знав, що його автомобіль має пройти спеціальну сертифікацію, на що додав, що їх автошкола зараз тільки відкривається (03:02 хв. відео з нагрудного відеореєстратора). На відрізку відео 03:57 позивач ствердив, що "...знач підемо робити.." Тобто є підтвердженим факт надання послуг з навчальної їзди на т/з, який не переобладнаний як навчальний та не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 24.8 Правил дорожнього руху України транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Відповідно до вимог п.31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно до розділу ІV ч. 1 п. 6 Наказу Міністерстві юстиції України №954 від 24.11.2023 «Про затвердження Переліку вимог до закладів, що проводять підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та кваліфікаційних вимог до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку» визначено, що до використання у процесі підготовки, у тому числі практичної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації водіїв, допускаються транспортні засоби, які: відповідають категорії, за якою здійснюється підготовка, у тому числі практична підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації водіїв; є власністю закладу та/або надані йому в користування (розпорядження) у встановленому законодавством України порядку; переобладнані відповідно до Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року № 607, у навчальні транспортні засоби; обладнані відповідно до вимог пункту 24.8 розділу 24 Правил.

Відповідно до ст. 127-3 КУпАП настає адміністративна відповідальність за проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху.

Отже, адміністративна відповідальність за ст. 127-3 КУпАП при використанні транспортного засобу, обладнаного з порушеннями ПДР, настає виключно під час практичної підготовки водіїв.

До того ж, зазначений пункт міститься в Розділі 24 ПДР «Навчальна їзда».

Стаття 127-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме:

- здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів;

- допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв;

- проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, -

що тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ст. 127-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, а саме за ст. 127-3 КУпАП.

Стаття 127-3 КУпАП передбачає зокрема порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Відтак, суб`єктами відповідальності за ст.127-3 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 організаційно-розпорядчими обов`язками (наявність яких є характерним для поняття «посадова особа») є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Згідно із положеннями ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Положеннями пункту 24.5 Правил дорожнього руху визначено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач є фізичною особою-підприємцем, або є посадовою особою організації, яка здійснює підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Таким чином, враховуючи, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127-3 КУпАП, а доказів на підтвердження того, що саме позивач має нести відповідальність за ст. 127-3 КУпАП суду не надано, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП.

До таких висновків дійшов і П`ятий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 17.09.2024 у справі №947/15020/24.

Незважаючи на свій обов`язок як суб`єкта владних повноважень надати докази правомірності свого рішення, відповідачем доказів на спростування тверджень позивача та доведення законності оскаржуваної постанови не надано.

Оскільки, відповідач 2 у справі доказів на підтвердження правомірності дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надав, суд приходить до висновку, що постанова серії №ББА №164930 від 26.06.2024, є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимоги до відповідача 1 задоволенню не підлягають, у зв`язку із неналежним відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, а враховуючи те, що Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є юридичною особою, а є підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, то саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову серії №ББА №164930 від 26.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. 00 коп.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Відмовити в задоволенні вимог до інспектора Сидорова Ігоря Юрійовича.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1б/1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. В. Кокорєв