Справа № 564/2423/24
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2423/24

25 жовтня 2024 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді

Грипіч Л.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому просив суд скасувати постанову серія ЕНА №2313718 від 04 червня 2024 року, винесену інспектором 1 взводу 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області рядовим поліції Колодюком Андрієм Сергійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 04 червня 2024 року відносно позивача інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області, рядовим поліції Колодюком Андрієм Сергійовичем винесено постанову серії ЕНА №2313718 за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за фактом керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

З винесеною постановою позивач не згідний, вказує, що не вчиняв інкримінованого правопорушення, інспектором не надано доказів вчинення ним правопорушення.

Вказує, що про прийняту судом постанову у справі про адміністративне правопорушення №570/5660/24 від 22 квітня 2024 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та позбавлено права керування транспортними засобами не знав, а дізнався про її існування від інспектора поліції, який його зупинив та складав відносно нього протокол.

Просить скасувати постанову.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.07.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд без повідомлення сторін та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем, Управлінням патрульної поліції в Рівненській області, подано відзив на позов, який мотивовано тим, що оскаржувана позивачем постанова є законною та обґрунтованою. Вказує, що відповідачем було у передбачений законом спосіб встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, зупинено було за порушення вимог ПДР, а саме за перевищення швидкості в населеному пункті і під час встановлення обставин було з`ясовано, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22.04.2024, у зв`язку з чим останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за більш тяжке адміністративне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач Департамент патрульної поліції, правом на подання відзиву на позов не скористався.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 04 червня 2024 року, відносно позивача ОСОБА_1 , поліцейським Управління патрульної поліції в Рівненській області винесено постанову серії ЕНА №2313718 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з якої вбачається, що 04 червня 2024 року, о 13:37 год, в с.Крупець, на автодорозі М-06, 423 км, водій керуючи ТЗ перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20км/год, а саме в н.п.Крупець, позначеному дорож знаком 5.49, 5.50, рухався зі швидкістю 81 км/год, швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 TC001163, чим порушив п.п.12.4 ПДР України, в ході перевірки документів, було встановлено, що водій керував ТЗ, будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Рівненського районного суду від 22.04.2024, чим пору шив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух» та п.2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ.

Враховуючи наведене та на підставі ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 20400 грн.

При цьому судом встановлено, що на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме перевищення встановленої швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, за що позивача було зупинено поліцейським, відповідачем надано належні та допустимі докази.

Зокрема, швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою технічного пристрою TruCAM LTI 20/20 №TC001163, можливість використання якого підтверджується наявністю виданою державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 №04/05/02/-2522, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Додаткове роз`яснення з цього питання було викладено у відповіді Міністерства економічного розвитку та торгівлі від 23.01.2019 за вих.№3423-08/3679-09.

Крім того, згідно листа Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» №22-38/49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач TRU CAМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

При цьому суд враховує, що з оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що жодних заперечень щодо перевищення швидкості в населеному пункті позивач не висловлював, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення клопотання про огляд відеозапису на підтвердження перевищення швидкості не заявляв, на пропозицію поліцейського показати відеозапис з технічного пристрою TRU CAМ на підтвердження доводів про перевищення швидкості відмовився.

Тобто, факт перевищення швидкості позивачем доведено належними та допустимими доказами і на спростування зазначених доводів відповідача позивач жодних доказів не надав і судом таких доказів не здобуто.

Відтак, суд розцінює доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як намагання уникнути відповідальності.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то суд враховує наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ч.1 ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Наявність усіх чотирьох складових адміністративного правопорушення має бути підтверджено відповідними доказами, які, за змістом ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, має надати особа, яка у даному конкретному випадку проводить розгляд справи про адміністративне правопорушення поліцейський.

При цьому суд враховує, що суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний стан особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина основна і обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

У загальному поняття форм вини розкрито в статтях 10 і 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння і передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків - вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язане з психічним ставленням особи до свого діяння і його наслідків, то при визначенні необережності до уваги береться ставлення лише до шкідливих наслідків.

Так з оглянутих судом долучених до відзиву відеозаписів вбачається, що позивач не був обізнаний із наявністю постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності та позбавлено права керування транспортними засобами, про що повідомив поліцейському на місці зупинки під час перевірки його особи.

Більше того, як вбачається зі місту долученої позивачем копії постанови Рівненського апеляційного суду від 10.07.2024, ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 22.04.2024, а саму постанову суду першої інстанції скасовано.

Наведені вище та встановлені судом обставини свідчать про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відсутня вина, як у формі умислу, так і у формі необережності, адже позивач не знав про існування рішення суду, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами.

Судом не встановлено наявність у діях ОСОБА_1 усвідомлення протиправності характеру своєї дії, а також можливість останнього передбачати її шкідливі наслідки і бажання їх або свідомого допускання їх настання, що могло б свідчити про наявність вини останнього у формі умислу.

Так само судом не встановлено наявність в діях позивача можливості передбачити настання шкідливих наслідків своєї дії, але легковажного розрахунку на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачення можливості настання таких наслідків, при наявній можливості їх передбачити (недбалість).

Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, судом не здобуто доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.3, 4 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позивач має нести адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак спірна постанова підлягає зміні і провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

При цьому суд враховує, що санкція ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №2313718 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 червня 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасував.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 25 жовтня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч