Справа № 524/1825/24
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/1825/24
Провадження №2-а/524/147/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПП НП про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2024 року до суду надійшла вказана адміністративна позовна заява, в якій позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора БПП у місті Кременчуці УПП у Полтавській області ДПП НП Семеська Дмитра Володимировича від 25 листопада 2023 року, серія ЕГА № 1247148, про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. за те, що він, позивач, нібито цього дня близько 13 год 34 хв у м. Кременчуці по проїзду Галузевому, 20Б, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що з території ТОВ «Укрбудцентр Кременчук» здійснено крадіжку металевого паркану.

Посилався на те, що постанова є протиправною, оскільки була ухвалена поліцейським з порушенням норм права, зокрема з порушенням місця і порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, без врахування того, що відсутні будь-які докази вчинення ним проступку, без перевірки обставин, які стали підставою для нього для здійснення виклику співробітників поліції.

Одночасно позивач просив стягнути з відповідачів інспектора та ДПП понесені ним судові витрати, а також поновити строк оскарження постанови, копію якої як він зазначив у позовній заяві отримав 15 лютого 2024 року у ході ознайомлення з матеріалами ВП.

Ухвалою судді від 07 березня 2024 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків у зв`язку з порушенням вимог, передбачених ст. 123, 160 КАС України, зокрема для зазначення обставин щодо строків звернення до суду з даним позовом. Позивачу було надано 10-тиденний строк для усунення недоліків, які вказувалися в ухвалі судді та роз`яснено спосіб їх усунення.

Ухвалою судді від 08 квітня 2024 року позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачеві внаслідок неусунення недоліків, яка була скасована постановою 2-го апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року, в якій апеляційний суд зазначив, що саме відповідач, незважаючи на факт здійснення поштового рекомендованого відправлення в адресу позивача, не довів, що у такому поштовому відправленні була надіслана копія вказаної постанови інспектора.

Після отримання попереднім складом суду та вчиненням відповідних процесуальних дій ухвалою судді від 23 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі, залучено сторони, зокрема відповідачем належного суб`єкта владних повноважень - ДПП НП, витребувано документи, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

25 вересня 2024 року та 02 жовтня 2024 року до суду надійшли від відповідача неповний перелік витребуваних судом документів та відзив відповідач на позов, у якому відповідач вказав про незгоду з позовом, посилаючись на факт вчинення позивачем проступку.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року було задоволено клопотання позивача, поновлено строк звернення з даним позовом.

Будь-які інші заяви, письмові пояснення, відповіді на відзиви, інші клопотання сторони у справі не заявляли та не подавали.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Семеська Дмитра Володимировича від 25 листопада 2023 року, серія ЕГА № 1247148, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. за те, що він, позивач, як зазначено у постанові, цього дня близько 13 год 34 хв у м. Кременчуці по проїзду Галузевому, 20Б, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що з території ТОВ «Укрбудцентр Кременчук» здійснено крадіжку металевого паркану.

У постанові здійснено допис про здійснення відеофіксації за допомогою технічних пристроїв з поміткою - Б/к 476270.

Постанова була складена на бланку типографського способу виготовлення (друку) шляхом заповнення відповідних граф друкованим способом.

Копія постанови не була вручена позивачеві після її складання, а була направлена позивачеві засобами рекомендованого поштового зв`язку, без подання чітких та конкретних доказів про факт реального відправлення у рекомендованому листі копії вказаної постанови, на що вказав 2-й апеляційний адміністративний суд у постанові від 11 червня 2024 року.

Крім того відповідач не надав суду належні і допустимі докази щодо відмови позивача від отримання копії постанови після її складання та оголошення, оскільки у постанові не відображено про наявність двох свідків, які засвідчили б факт відмови позивача від отримання копії постанови, на спростування вказаних обставин, а також доводів позивача щодо отримання копії постанови лише 15 лютого 2024 року.

Дана постанова була ухвалена відповідачем без дотримання вимог ст. 9-12, 33-36, 222, 245, 247, 251, 254, 255, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП.

Так, сторони у справі підтверджують та не оспорюють факт здійснення позивачем виклику працівників поліції шляхом виклику на спецлінію «102» та прибуття працівників поліції за місцем знаходження на час виклику позивача.

Після цього інспектор поліції Семесько Д.В. вирішив притягнути позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. Та склав оспорену позивачем постанову. При цьому протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 183 КУпАП не складався.

Суд звертає, що ст. 258 КУпАП встановлено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема: протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Після чого, у відповідності до ч. 2 ст. 254 КУпАП копія протоколу повинна бути вручена особі, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП:

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, протокол не було зазначено як додаток до постанови.

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення справа про адміністративне правопорушення з роз`ясненням прав та обов`язків позивачеві, надання права на надання нею пояснень, встановлення і дослідження доказів, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, не розглядалася повторно.

Судом достовірно встановлено, що інспектор Семесько Д.В. склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без складання протоколу, відібрання письмових пояснень від позивача, котрий за твердженням відповідача та цього інспектора перебував у нетверезому стані, а отже реально не міг чітко і свідомо реагувати на хід розгляду справи про адміністративне правопорушення, без встановлення фактичних очевидців події, без залучення понятих для засвідчення певних дій як поліцейських, так і особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого Кодексу України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У ст. 183 КУпАП передбачено суть проступку, а саме: завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можливо кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Він містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб (матеріальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Отже, дією, яка утворює об`єктивну сторону цього правопорушення, є здійснення завідомо неправдивого виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. При цьому, особа, яка вчиняє таку дію, повинна усвідомлювати характер неправдивості такого виклику.

Однак, не можна притягувати до адміністративної відповідальності тільки за сам факт виклику поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за ст. 183 КУпАП.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх вчинення або за місцем проживання порушника.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як роз`яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем - поліцейським у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, якою є місто Кременчук, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) батальйону патрульної поліції.

Аналогічні висновки колегії суддів Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 13 січня 2017 року по справі №552/4635/16-а та в ухвалі від 28 грудня 2016 року по справі №750/8192/16-а.

У статтях 277, 277-2, 278 КУпАП визначено строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, порядок повідомлення та порядок підготовки до розгляду такої справи. Зокрема у ст. 278 цього Кодексу при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно ст. 279 КУпАП чітко встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

У ст. 251 КУпАП України вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено у ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення, в силу ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення не було здійснено з дотриманням порядку, у тому числі з врахуванням обставин щодо нескладання протоколу про адміністративне правопорушення і складання постанови, зокрема не було вжито інспектором ОСОБА_2 та/або іншими поліцейськими належних заходів щодо складання протоколу, відібрання письмових пояснень від позивача, котрий за твердженнями відповідача та інспектора перебував у нетверезому стані, а отже реально не міг чітко і свідомо реагувати на хід розгляду справи про адміністративне правопорушення, без встановлення фактичних очевидців події, без залучення понятих для засвідчення певних дій як поліцейських, так і особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також не було встановлено та досліджено належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку.

Суд звертає увагу сторін на те, що, при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський не вказав та не зазначив про те, що, зокрема, не вбачається з постанови, у чому саме полягає завідомо неправдивість виклику позивачем співробітників поліції.

Відповідачем не було встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не були подані до суду, належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку.

Натомість в основу суті проступку, яка була зазначена у постанові, були покладені лише певні висновки самого поліцейського (інспектора) без зазначення відповідних доказів. Посилання відповідача на наявність певних особистих візуальних спостережень у поліцейського та його внутрішні переконання, певні судження і висновки щодо вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку є абсурдними, оскільки спостереження, переконання, судження та висновки, навіть суб`єкта владних повноважень, мають суб`єктивний характер, і у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 77 КАС України не є доказами.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначалося раніше, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не було надано відповідачем належних та допустимих доказів наявності умислу в діяннях позивача як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, суд вважає недоведеною вину позивача у вчиненні правопорушення і, як наслідок, наявність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача за вчинення поставленого йому у вину адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу, із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи дане рішення, суд враховує також і практику міжнародних інституцій. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Крім того, судом враховує, що згідно п. 41 висновку за № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 139 КАС України з відповідача ДПП НП за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача кошти у розмірі визначеного у ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 605,60 грн. у повернення сплаченого судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

У п. п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 цього Закону України визначено, що до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З матеріалів справи постає, що позивач, зокрема у позовній заяві, вказував про досягнуту домовленість з адвокатом Чупілко С.П. про розмір витрат на правничу допомогу у 2500 грн.

При цьому до позовної заяви було додано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Чупілка С.П., ордеру адвоката серії ВІ № 1199628 від 21.02. 2024 року, квитанцію про сплату коштів у розмірі 2500 грн.

Суд зауважує, що позивач та адвокат узгодили між собою розмір витрат на правничу допомогу у 2500 грн.

Відповідач заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі, тобто і у тому числі щодо судових витрат, зокрема послався на неможливість чітко висловити заперечення щодо співмірності витрат.

За висновком суду такий розмір витрат на правничу допомогу у 2500 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, є безумовно безпідставно завищеним та/або надмірним, неспівмірним у порівнянні з застосованим розміром штрафу.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не надав відповідний розрахунок вартості витрат на правничу допомогу, у тому числі із зазначенням по видам такої допомоги. Крім того суд звертає увагу на те, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Так предметом позову в цій справі є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу 850 грн., про що було зазначено у постанові.

Таким чином розмір гонорару фактично майже у 3 рази перевищує такий розмір штрафу, застосування якого передбачено чинним законодавством України.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№ 2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

На підставі встановленого та наведеного, враховуючи, що у поданих позивачем документах частково обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг правничої допомоги у розмірі 2500 грн., та такі розміри витрат на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи, у тому числі враховуючи зміст самої позовної заяви, факт оформлення заяви про поновлення строку звернення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача кошти у повернення сплачених витрат на правничу допомогу у розмірі 850 грн.

При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення коштів у розмірі 1650грн. (2500 грн. 850 грн.) у повернення витрат на правничу допомогу.

Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Справа розглянута в межах наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. 283, 287 289, 293 КУпАП, ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Семеська Дмитра Володимировича від 25 листопада 2023 року, серія ЕГА № 1247148, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції (ДПП НП, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. № 3, код ЄДРПОУ: 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 605,60 грн. у повернення сплаченого судового збору та у розмірі 850 грн. у повернення сплачених витрат на правничу допомогу.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в частині вимоги про стягнення коштів у повернення витрат на правничу допомогу у розмірі 1650 грн.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: