Справа № 160/18931/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
15.07.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі -позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 :
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за безпосередню участь у бойових діях в розмірі - 216666,67 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 під час лікування внаслідок отриманого тяжкого поранення 500000,00 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Крім того вказаною ухвалою суду від 19.07.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : копії наказів по стройовій частині військової частини НОМЕР_1 щодо солдата ОСОБА_1 за період від моменту його мобілізації до моменту звільнення зі служби; копії наказів/бойових розпоряджень по військовій частині НОМЕР_1 щодо виконання бойових завдань в яких за період служби приймав участь солдат ОСОБА_1 ; копію службової характеристики солдата ОСОБА_1 ; копію медичної характеристики солдата ОСОБА_1 ; довідку фінансової служби в/ч НОМЕР_1 про виплату солдату ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди; довідку фінансової служби в/ч НОМЕР_1 про нарахування та виплату (за датами та позиціями) солдату ОСОБА_1 грошових коштів при звільненні з військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №373 від 28.12.2023; а також витребувано у військової частини НОМЕР_2 : довідку фінансової служби в/ч НОМЕР_2 про виплату солдату ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період від моменту звільнення зі служби; довідку фінансової служби в/ч НОМЕР_2 про нарахування та виплату (за датами та позиціями) солдату ОСОБА_1 грошових коштів при звільненні з військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №373 від 28.12.2023.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
04.09.2024 представником Військової частини НОМЕР_2 направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано, а Військовою частиною НОМЕР_2 виплачено позивачу у повному обсязі додаткову винагороду, яка виплачується у період воєнного стану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у тому числі за період, коли позивач залучався до виконання завдань з безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 100 000,00 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Так, позивач залучався до таких заходів у періоди: 07.11.2022 - 13.11.2022, 17.11.2022 - 30.11.2022, 01.12.2022 - 31.12.2022, 30.03.2023. Всього за 51 календарний день. Водночас, 31.03.2023 позивач отримав поранення під час захисту Батьківщини. За період перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у період перебування у відпустках після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертно, медичної) комісії у періоди: 31.03.2023 - 24.05.2023, 27.05.2023 - 25.06.2023, 03.07.2023 - 19.07.2023, 31.07.2023 - 21.08.2023, 11.09.2023 - 26.09.2023, 05.10.2023 - 31.10.2023, 01.11.2023 - 03.11.2023. Крім того, відповідач зауважив, що періоди лікування та перебування позивача у відпустках після поранення, він сам підтверджує у документах доданих до матеріалів позовної заяви. Додаткова винагорода за періоди лікування та перебування у відпустках виплачувалась позивачу по мірі надання ним документів на підтвердження таких фактів/обставин.
Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надав. Клопотань про продовження строку для надання відзиву від нього не надходило, як і будь-яких інших клопотань.
Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Як передбачено ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 №4 та від 28.12.2023 №373 ОСОБА_1 з 11.03.2022 по 28.12.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Так, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2023 №373 солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 3-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21 грудня 2023 року №228-РС у відставку за пунктом 2 підпунктом «б» частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, слід вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Кривий Pir.
3 28 грудня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 29 грудня 2023 року.
Додатково у витязі з наказу зазначено:
Вислуга років у Збройних Силах України станом на 28 грудня 2023 року становить: календарна - 01 рік 09 місяців 18 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 01 рік 09 місяців 18 днів.
Виплатити на підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 щомісячну грошову премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 535% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (25% посадового окладу) з 01 по 28 грудня 2023 року.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана в кількості 10 днів, за 2023 рік не надавалась.
На підставі п.3 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260 виплатити грошову компенсацію за 13 (тринадцять) днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, за 30 (тридцять) днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік.
Грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік отримав.
Щорічна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 по день виключення зі списків особового складу частини не надавалась.
Виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у кількості 14 (чотирнадцять) календарних днів за 2023 рік.
Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби під час воєнного стану у розмірі 80% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних місяців.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, за 2023 рік не отримував.
Інформації щодо нарахування і виплати грошової компенсації за неотримане речове майно зазначений наказ не містить.
Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , яке видане Військовою частиною НОМЕР_4 від 13.09.2023.
Відповідно до картки надання домедичної допомоги в умовах бойових дій 31.03.2023 року 12:00 під час виконання бойового завдання на позиці «Лісабон» біля міста Авдіївка Донецької області ОСОБА_1 отримав осколкове поранення обох ніг внаслідок артилерійського обстрілу - ВОСП з масивним дефектом тканин в ділянці правого коліна, МВОСП правої та лівої гомілок та обох стоп.
У подальшому ОСОБА_1 евакуйовано до 66 ВМГ (Передова хірургічна група м.Покровськ), а згодом до Міської клінічної лікарні №16 м.Дніпро, де останній перебував з 01.04.2023 року по 09.04.2023 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №5929.
Крім того, актом службового розслідування по факту поранення солдата ОСОБА_1 від 16.04.2023р. встановлено, що поранення стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 пов`язане з виконанням ним бойового завдання щодо здійснення заходів із захисту Батьківщини. Поранення зазначеного військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 настало під час виконання ним обов`язків військової служби та не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Так, внаслідок отриманої травми у подальшому позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я:
- з 09.04.2023 по 25.04.2023 перебував на лікуванні в КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, що підтверджується випискою №9149 із медичної карти стаціонарного хворого;
- з 31.07.2023 по 21.08.2023 перебував на лікуванні в КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР», що підтверджується випискою №2306 із медичної карти стаціонарного хворого.
Крім того, в матеріалах справи містяться:
- довідки військово-лікарської комісії №1372 від 25.04.2023, №870 від 26.05.2023, складені в тому, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів;
- довідка військово-лікарської комісії №8004 від 30.06.2023, у якій зазначено про те, що ОСОБА_1 потребує реабілітаційного лікування у КНП «Дніпровська обласна реабілітаційна лікарня» м.Дніпро;
- довідка військово-лікарської комісії №9035 від 28.07.2023, у якій зазначено про те, що ОСОБА_1 потребує реабілітаційного лікування у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР» терміном на 21 календарний день;
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 №1681/1000 від 28.08.2024 за період з 11.03.2022 по 28.12.2023, нарахована додаткова винагорода на час дії військового стану складала, зокрема, за:
грудень 2022 100000,00грн;
квітень 2023 2258,07грн;
травень 2023 179677,42грн;
липень 2023 додаткова винагорода на час дії військового стану не нараховувалась;
серпень 2023 125806,46грн;
Не погоджуючись з виплаченими сумами грошового забезпечення позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.
За змістом абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу"(далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до частин першої четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (набрала чинності 01.03.2018), пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Пунктом 1 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац 1 пункту 1-2 постанови №168).
Абзацом 3 пункту 1-2 постанови №168 зазначено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 видно лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини,
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Також, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану", що застосовується з 01.02.2023 та пунктом 10 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
У цій справі спір виник з приводу нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за безпосередню участь у бойових діях та додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку із захистом Батьківщини.
За встановлених обставин у цій справі позивач брав безпосередню участь у бойових діях у такі періоди: 07.11.2022 - 13.11.2022, 17.11.2022 - 30.11.2022, 01.12.2022 - 31.12.2022, 30.03.2023.
Водночас позивач вважає, що йому взагалі не було виплачено суми додаткової винагороди згідно з постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.
Разом з тим суд наголошує, що належних та допустимих доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у інших періодах, ніж зазначив відповідач, сторонами не надано.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 №1681/1000 від 28.08.2024 за період з 11.03.2022 по 28.12.2023, нарахована додаткова винагорода на час дії військового стану складала, зокрема, за:
грудень 2022 100000,00грн;
Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства та наданих до матеріалів адміністративної справи доказів суд зазначає, що безпосередня участь ОСОБА_1 в заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що дає право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00грн., матеріалами справи підтверджена, а також відповідачем надано докази нарахування та виплати позивачеві грошової винагороди з перерахунком минулих періодів.
Так, суд робить висновок про те, що відповідачем доведено правомірність дій щодо нарахування грошового забезпечення, а саме додаткової винагороди позивачу, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих відповідачем доказів та доводів. Таким чином, позивачу додаткова винагорода, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 виплачувалась в повному обсязі, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Щодо додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 під час лікування внаслідок отриманого тяжкого поранення, суд зазначає наступне.
За встановлених обставин у цій справі позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 31.03.2023 - 24.05.2023, 27.05.2023 - 25.06.2023, 03.07.2023 - 19.07.2023, 31.07.2023 - 21.08.2023, 11.09.2023 - 26.09.2023, 05.10.2023 - 31.10.2023, 01.11.2023 - 03.11.2023, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями медичних документів, а також визнається відповідачем-2. Іншого матеріали справи не містять.
Водночас позивач вважає, що відповідачами протиправно не виплачено йому грошове забезпечення за період перебування його на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку із захистом Батьківщини у повному обсязі.
Втім, відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 №1681/1000 від 28.08.2024 нарахована додаткова винагорода на час дії військового стану складала, зокрема, за:
квітень 2023 2258,07грн;
травень 2023 179677,42грн;
липень 2023 додаткова винагорода на час дії військового стану не нараховувалась;
серпень 2023 125806,46грн;
Так, з аналізу означеної довідки слідує, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, виплачувалась позивачеві у належному розмірі, пропорційно дням перебування його на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку із захистом Батьківщини.
Таким чином, враховуючи наведене, відповідачем виконаний обов`язок щодо включення позивача до наказів про нарахування та виплату належних позивачу сум додаткової винагороди у відповідності до положень постанови №168 у спірному періоді.
Протилежного позивачем у позовній заяві не наведено, незгоди з розрахунком сум додаткової винагороди позовна заява не містить.
Крім того, суд зауважує, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), тому відсутні правові підстави для її включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна обраховуватися одноразова грошова допомога при звільненні, а відповідно така не включається до довідки для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому надані позивачем довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсій відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету міністрів України №393 не можуть бути належними доказами у цій справі.
Стосовно позовної вимоги про ненарахування та невиплату грошової допомоги для вирішення соціально побутових питань, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту -Закон №2232-XII).
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII(далі по тексту -Закон №2011-XII).
Відповідно до ч.1ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацами 1, 2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"(Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п.33.1, 33.2 Інструкції №260особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»(чинної з 01 березня 2018 року, далі Постанова №704) передбачає, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п.1, 7 і 9 Розділу XXIV виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»(чинної з 20 липня 2018 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до рішення Міністра оборони України від 16.01.2024р. № 183/уд виплачується виключно за наявності таких підстав:
-смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
-поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
-у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
-порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
- безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
-сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця визначеним окремим дорученням Міністра оборони України умовам.
Разом з тим, попри твердження позивача, матеріали справи не містять доказів, що останній протягом 2022-2023 р.р. і до моменту звільнення з військової служби звертався до командира в/ч НОМЕР_1 із відповідним рапортом.
З урахуванням наведеного, суд робить висновок, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Як зазначалось судом раніше, гарантії соціального та правового захисту військовослужбовців установлені в Законі України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
За пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 Порядку №178 встановлено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, із аналізу норм статті 9-1 Закону №2011-XII, а також Порядку №178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, слідує що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.
Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі.
Одночасно суд враховує, що відповідно до пункту 4 Порядку №178 єдиною підставою для виплати грошової компенсації військовослужбовцям є виключно їх заява (рапорт) на підставі чого видається наказ командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, у якому зазначається розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
З аналізу вказаних норм видно, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач не надав суду доказів про те, що він звертався до відповідача із відповідною заявою (рапортом) про виплату компенсації за неотримане речове майно.
Враховуючи факт того, що позивач з відповідним рапортом не звертався, у відповідача не виникло обов`язку здійснювати виплату компенсації за неотримане речове майно, оскільки право ініціювати виплату вказаного виду компенсації належить виключно військовослужбовцю, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Також суд зазначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Отже, враховуючи наведене у сукупності, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Судові витрати за подання позову до суду розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський