Справа № 580/6743/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року справа № 580/6743/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо нарахування ОСОБА_1 грошового довічного утримання без урахування календарного періоду строкової служби та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю три роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати ОСОБА_1 грошове довічне утримання з урахуванням календарного періоду строкової служби під час навчання в Саратовському вищому військовому командному училищі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського і трирічного досвіду професійної діяльності у сфері права з моменту призначення йому довічного грошового утримання та виплатити заборгованість з моменту призначення довічного грошового утримання, з урахуванням виплачених раніше сум.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що з 07.11.2023 позивачу призначене довічне грошове утримання у зв`язку з виходом позивача у відставку з посади судді, з розрахунку 50% від розміру суддівської винагороди позивача, однак без урахування строкової служби та стажу роботи на посадах, пов`язаних із застосуванням юридичної освіти. Вказані обставини підтверджуються рішенням від 27.02.2024 № 02.

Тобто розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 відповідач обчислив в порядку статті 142 Закону України Про судоустрій та статус суддів з розрахунку його стажу роботи на посаді судді, тобто 20 років 3 місяці і 23 дні.

При цьому відповідач не врахував наявні у позивача інші періоди роботи та служби, які підлягали зарахуванню при визначенні розміру довічного утримання, які передбачені ч. 2 ст. 137 та пунктом 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій та статус суддів, та у такий спосіб порушив його право на утримання, зменшивши відсоток розрахунку довічного грошового утримання до 50% від розміру суддівської винагороди.

Ухвалою від 12.07.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26.07.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що направлення заяви від 11.03.2024 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у довільній формі відповідно до Закону № 393/96-ВР не породжує у органів Пенсійного фонду України юридичного обов`язку щодо його перерахунку. Органи Пенсійного фонду України не приймали жодного розпорядчого документу у вигляді нормативно-правового акту або індивідуального акту про відмову у перерахунку, оскільки від позивача не надходила відповідна заява, оформлена згідно Порядку № 22-1.

Крім того зазначила, що Законом № 1402-VIII не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини терміну навчання в юридичному інституті, періоду служби в органах внутрішніх справ УВС Черкаської області, періоду роботи на посаді адвоката адвокатської компанії. Тому, для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначених періодів підстави відсутні.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.

Суд встановив, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 № 948/0/15-23 Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку позивача було звільнено з посади судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

Відповідно до наказу № 84-к/тр від 03.10.2023 позивача відраховано зі штату Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 03.10.2023 у зв`язку зі звільненням з посади судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у відставку.

Відповідач призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII з урахуванням стажу роботи на посаді судді 20 років 3 місяців 23 дні, визначивши процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 50%.

11.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням календарного періоду строкової служби і трирічного досвіду професійної діяльності у сфері права, необхідного для призначення на посаду судді.

За результатами розгляду вказаного звернення листом від 09.04.2024 № 5232-3841/С-03/8-2300/24 відповідач зазначив, що стаж роботи на посаді судді, для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 20 років 3 місяці 23 дні (із 12.06.2003 по 03.10.2023). Відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди визначено згідно із пунктом 3 статті 142 Закону № 1402 ? 50% (за 20 років 50%). Законом № 1402 не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби. Тому, для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби та для визначення щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці від суддівської винагороди у розмірі 64% підстави відсутні.

Дії Головного управління щодо нарахування грошового довічного утримання без урахування календарного періоду строкової служби та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю три роки позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина 2 статті 142 Закону № 1402-VIII).

Частинами 3, 5 статті 142 Закону № 1402-VIІІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді безстроково питання визначення стажу, який давав право на відставку, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів (далі Закон № 2862-ХІІ) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів.

Відповідно до абз. 2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів доповнено абзацом такого змісту: До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема періоду проходження строкової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі № 303/1504/17-а, від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд встановив, що згідно послужного списку та військового квитка ОСОБА_1 , з 5 серпня 1982 року по 4 липня 1986 року він навчався (був курсантом) у Саратівському вищому воєнному командному Червонопрапорному училищі внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського, де здобув кваліфікацію офіцера мотострілецьких військ з вищою воєнно-спеціальною освітою, викладача початкового воєнного навчання.

За змістом статті 5 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок, який діяв на час навчання ОСОБА_1 у зазначеному навчальному закладі, військова служба складається з дійсної військової служби та служби у запасі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їхні сім`ї користуються правами, пільгами та перевагами, передбаченими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їхніх сімей.

Статтею 13 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок передбачено, що строк дійсної військової служби для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин та авіації Військово-Морського Флоту становив 2 роки.

Виходячи з аналізу положень Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок, ОСОБА_1 , будучи курсантом військово-навчального закладу, набув статусу військовослужбовця строкової військової служби.

Оскільки строк навчання ОСОБА_1 у військовому навчальному закладі становить 3 роки 11 місяців, до стажу роботи, що дає йому право на відставку, підлягає зарахуванню 2 роки навчання як період строкової військової служби.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, у якій зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів, яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менше як десять років та володів державною мовою.

З копій послужного списку та трудової книжки ОСОБА_1 суд встановив, що у період з 25 серпня 1992 року по 15 квітня 2003 року він перебував на службі в органах внутрішніх справ на таких посадах: старшого інспектора по паспортній роботі і ВИР паспортного відділення і ВИР Смілянського МРВВС Черкаської області з 25 серпня 1992 року по 7 жовтня 1992 року; командира взводу ППСМ Смілянського МРВВС Черкаської області з 7 жовтня 1992 року по 21 вересня 1993 року; оперуповноваженого відділу карного розшуку Смілянського МРВВС Черкаської області з 21 вересня 1993 року по 26 серпня 1994 року; старшого оперуповноваженого відділу карного розшуку Смілянського МРВ УМВС Черкаської області з 26 серпня 1994 року по 26 вересня 1994 року; старшого оперуповноваженого ГБМЗ ВКР Смілянського СРВ УМВС Черкаської області з 26 вересня 1994 року по 19 серпня 1996 року; першого заступника начальника відділу - начальника кримінальної поліції Корсунь-Шевченківського РВ УМВС з 19 серпня 1996 року по 18 грудня 1997 року; начальника відділу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС з 18 грудня 1997 року по 5 червня 1999 року; начальника Городищенського РВ УМВС з 5 червня 1999 року по 10 грудня 2001 року; начальника Смілянського МРВ УМВС з 11 грудня 2001 року по 15 квітня 2003 року.

Отже, наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, трьох років роботи (з 05.06.1999 по 04.06.2022) за юридичною спеціальністю (після здобуття вищої юридичної освіти з 29 квітня 1998 року по дату призначення суддею Указом Президента України від 12 червня 2003 року № 525/2003).

Тобто, загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII складає повних 25 років (20 років 3 місяці 23 дні зарахованих відповідачем під час призначення довічного грошового утримання судді у відставці + 2 роки + 3 роки), у зв`язку із чим щомісячне довічне грошове утримання позивача, як судді у відставці, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII має бути визначене у розмірі 60% (50% за 20 років стажу судді + 6% за 3 років стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання + 4% за строкову військову службу) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Натомість, як встановив вище суд, щомісячне довічне грошове утримання позивача відповідач обчислив у розмірі 50% суддівської винагороди.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не зарахування позивачу до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду навчання у військовому навчальному закладі у обсязі два роки як період строкової військової служби та три роки роботи за юридичною спеціальністю (з 05.06.1999 по 04.06.2022), вимога щодо якого визначена Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів та надавала право для призначення на посаду судді.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, для належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, вказаних періодів та здійснити з 07.11.2023 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 60 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду навчання у Саратовському вищому військовому командному училищі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського у обсязі два роки як періоду строкової військової служби та три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у галузі права (з 05.06.1999 по 04.06.2022), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду навчання у Саратовському вищому військовому командному училищі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського у обсязі два роки як періоду строкової військової служби та три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у галузі права (з 05.06.1999 по 04.06.2022 включно), вимога щодо якого визначена Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів та надавала право для призначення на посаду судді та здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 07.11.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статей 137, 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII у розмірі 60 (шістдесят) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 25.10.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК