Справа № 160/24589/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою адвоката Меламеда Вадима Борисовича, який дії в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі Ордеру серії АА №1036524 до відповідача: Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень про визнання постанови виконавця від 21.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасування її, зобов`язання виконавця відновити провадження,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Меламеда Вадима Борисовича, який дії в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі Ордеру серії АА №1036524 до відповідача: Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень про визнання постанови виконавця від 21.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасування її, зобов`язання виконавця відновити провадження.
виключення її з масових перерахунків пенсії. Наслідками такого протиправного втручання, є нарахування пенсії позивачки в, значно меншому розмірі, актуальному не на дату нарахування її до фактичної виплати, а на іншу, значно ранішу дату, без урахування індексації та масових перерахунків пенсій, що унеможливлює нарахування пенсії позивачки в розмірі, в порядку та у спосіб передбаченому в Законі, на момент її нарахування до фактичної виплати. Враховуючи вищесказане, відповідач незаконно виніс постанову від 21.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження, буцімто, фактично виконано рішення, згідно з виконавчим документом. Таким чином, виконавець здійснив, не у повному обсязі виконавчі дії, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Витребувано від Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень постанову про закриття виконавчого провадження від 21.12.2023 року, у вигляді індивідуального правового акту та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження в ході виконання якого було винесено оскаржувану постанову.
Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
Також відповідачем було надіслано до суду копію оскаржуваної постанови та матеріали виконавчого провадження.
Третя особа правом на надання пояснень по суті спору не скористалася.
Від адвоката Меламеда Вадима Борисовича, який дії в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі Ордеру серії АА №1036524 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій він не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року провадження в адміністративній справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з 07.10.2009 року відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
06.12.2023 року до відділу примусового виконання рішень надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010902-5/195275, яким було повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 по 30.09.2022 в розмірі 5764,84 грн, та внесено до відомості на виплату у жовтні 2022 року. Виплата пенсії призупинено у зв`язку із неотриманням нарахованої пенсії.
Також у рішенні містяться відомості про розмір нарахованої пенсії з 07.10.2009 року.
Вважаючи незаконною постанову виконавця від 21.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження, представник позивача звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (надалі Закон № 1404-VІІІ (у відповідній редакції).
Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою та пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно із частиною другою цієї статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 39 Закону №1404-VIII передбачені підставі закінчення виконавчого провадження. Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання судового рішення у відповідності до встановленого цим рішенням способу та порядку та для виконання покладених на нього обов`язків виконавець проводить перевірку виконання рішення. Постанова про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з 07.10.2009 року відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
06.12.2023 року до відділу примусового виконання рішень надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010902-5/195275, яким було повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 по 30.09.2022 в розмірі 5764,84 грн, та внесено до відомості на виплату у жовтні 2022 року. Виплата пенсії призупинено у зв`язку із неотриманням нарахованої пенсії.
Також у рішенні містяться відомості про розмір нарахованої пенсії з 07.10.2009 року.
Своїм рішенням від 29.12.2020 року суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з 07.10.2009 року відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішило питання та поновило виплату пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з 07.10.2009 року відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Фактично позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не погоджується з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 .
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, стосовно не виплати пенсії позивача з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів через її особистий банківський рахунок НОМЕР_1 ;
- визнати бездіяльність відповідача, стосовно розрахунку поточної пенсії позивачці та розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по момент фактичної виплати в порядку та у спосіб і не відповідному до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме без врахування ст.ст. 1, 3, 21, 28, 46, 4 Конституції України у їх взаємозв`язку, що вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати безумовний захист людської гідності та мінімальний соціальний захист людини, визначений приписам ч.3 ст. 46 Конституції України, що означає, що внаслідок такого внормування розмір виплачених особам пенсій, інших соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, за жодних умов не може бути нижчим від гарантованого державою прожиткового мінімуму.
При цьому, вимога заявлена представником позивача у заяві від 10 вересня 2024 року, подана в порядку статті 383 КАС України, зокрема, шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії позивача з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, позивачем у позовній заяві від 24 вересня 2020 року заявлена не була.
Також, прохальна частина позовної заяви від 24 вересня 2020 року не містила вимог щодо розрахунку поточної пенсії позивачці та розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по момент фактичної виплати.
Як наслідок, незгода позивача з нарахуванням та виплатою їй пенсії у неналежному розмірі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів за період з 07.10.2009 року по момент фактичної виплати, свідчить про виникнення нових спірних правовідносин, відмінних від спору, який вирішений судом в межах цієї справи, що не позбавляє заявника права на звернення до суду з даними позовними вимогами, які можуть бути заявлені окремим позовом.
Відтак, у діях відповідача немає ознак протиправності та, як наслідок, відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови, адже позивач виконав рішення суду, тому орган ДВС закінчив виконавче провадження у відповідності до Закону №1404-VІІІ.
Отже позовні вимоги щодо визнання постанови виконавця від 21.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасування її, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не можуть бути задоволені судом позовні вимоги щодо зобов`язання виконавця відновити провадження, виходячи із того, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.
При цьому, суд наголошує, що незгода позивача (стягувача) з нарахованим та/або перерахованим розміром пенсії, не згода зі способом здійснення виплати пенсії, не згода з нарахованою та/або не нарахованою компенсацію втрати частини доходів, є підставою для звернення до суду з новим позовом.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови та відсутність правових підстав для її скасування.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса