Справа № 320/16768/21
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15.12.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, апелянт) (з урахуванням уточненого адміністративного позову від 04.01.2022) про:

- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку виплаченої індексації з 01.03.2018 року відповідно абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078);

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок раніше виплаченої індексації з урахуванням абзацу 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 27 793,80 грн недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення.

Позов мотивовано тим, що за період проходження позивач служби у Військовій частині НОМЕР_1 та у період з січня 2016 року по березень 2019 року йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення відповідно до вимог пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Позивач наголошує на тому, що згідно з пунктом 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів.) сума індексації не зменшується па розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (пункт 5 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»).

Оскільки підвищення посадових окладів осіб офіцерського складу, які проходять службу в Збройних Силах України відбулося відповідно до вимог пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яким затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів у розмірах, згідно з додатками, яка набрала чинності у січні 2008 року, місяцем для обчислення належної позивачу індексації є лютий 2008 року, тобто наступний за місяцем, у якому було підвищено оклади.

На думку позивача, у разі перегляду правильно встановленого базового місяця та враховуючи вимоги пункту 5 Порядку №1078, недоплата індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по день звільнення становить 27 793,80 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 відповідно абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок індексації грошового забезпечення з урахуванням абзацу 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення - 04.03.2019 у розмірі 45 511, 16 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позиція суду мотивована тим, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку індексації з 01.03.2018 відповідно абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням абзацу 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі №320/16768/21 і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 про:

1) визнання протиправними дій Військової частини щодо нездійснення перерахунку виплати індексації з 01.03.2018 відповідно до абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

2) зобов`язання перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення з урахуванням положень, викладених в пункті 5 Порядку №1078, стягнення 45 511,16 грн суми невиплаченої індексації за період з 01.03.2018 по день звільнення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою про перерахунок індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по день звільнення, а просив про перерахунок індексації за період 01.01.2016 по 01.03.2018.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачу за оспорюваний період здійснювалося нарахування індексації грошового забезпечення, тому заявляється вимога про перерахунок і виплату різниці, з урахуванням базового місяця - лютий 2008 року; такі позовні вимоги безпідставні, на що наголошувалося у відзиві до позову; з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Додатково, відповідач наголошує на тому, що позивачем пропущені строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 та 18.09.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим 02.12.1995 Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Позивач у період з 01.08.1991 по 04.03.2019 проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою про проходження військової служби від 07.07.2019.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №20 від 18.01.2019 позивач був звільнений у запас за п.п. «б» п.2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом Командувача сухопутних військ Збройних сил України №43 від 04.03.2019 позивача було виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.03.2019.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №320/8896/21 визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, вважаючи базовий місяць січень 2008 року.

На виконання зазначеного рішення суду, 19.11.2021 позивачу було здійснено виплату коштів - індексації грошового забезпечення за вказаний період в сумі 82 370,83 грн.

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, позивач наголосив на тому, що він звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про здійснення перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по день звільнення відповідно до вимог пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, однак не отримав добровільної виплати від Військової частини, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині питання щодо строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.08.2023 у справі № 380/17776/22 спір щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 30.12.2020 у справі № 359/8843/16-а.

Таким чином, індексація входить до структури грошового забезпечення.

Зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, Верховний Суд наголосив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п?ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на вищевказане, Верховний Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗпП України не обмежене будь-яким строком.

Відповідно доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права є безпідставними.

Щодо вимог, які стосуються періоду з 01.03.2018 по 04.04.2019, оцінюючи доводи позивача з урахуванням фактичних обставин цієї справи, колегія суддів відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 та зазначає наступне.

Аналіз норм Порядку № 1078 вказує, що цей нормативно-правовий акт передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).

З огляду на наведене, суд зауважує, що у цій справі правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 01.03.2018 не є спірними.

Колегія суддів враховує, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковою для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають суду підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.

У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен був застосувати абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Як видно з установлених обставин справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за спірний період та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Відмова відповідача мотивована тим, що інших зобов`язань Військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі щодо перерахунку індексації грошового забезпечення з березня 2018 року по день звільнення у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №320/8896/21 не встановлено, відтак відповідач вважає, що підстав для запитуваного позивачем перерахунку немає (а.с.13).

За таких обставин, суд висновує, що у випадку, який розглядається, відповідач вчинив протиправні дії, які полягають саме у не вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Твердження відповідача про те, що позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою про перерахунок індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по день звільнення, а просив про перерахунок індексації за період 01.01.2016 по 01.03.2018, спростовуються матеріалами справи, а саме змістом оскаржуваної відповіді від 25.11.2021 №190/402, відповідно до якої відповідач відмовив у перерахунку індексації грошового забезпечення позивача з березня 2018 року по день звільнення (а.с.13).

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про безпідставність позовних вимог про перерахунок і виплату різниці, з урахуванням базового місяця - лютий 2008 року, оскільки такі не є предметом спірних правовідносин та не заявлялись позивачем.

В частині відмовлених позовних вимог апеляційна скарга доводів незгоди з оскаржуваним судовим рішенням не містить, а тому колегія суддів не перевіряє застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у цій частині судового рішення.

Оцінивши докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в оскаржуваних частинах (пункти 1- 4) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.