Справа № 600/7850/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/7850/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (відповідач 2), військової частини НОМЕР_3 (відповідач 3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових по відрядженню під час перебування у відрядженні за кордоном з 12.08.2023р. по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 добових по відрядженню за період з 12.08.2023р. по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка) із розрахунку сум добових витрат, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011р. №98;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, не отриманої під час проходження військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, не отриманої під час проходження військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 02.03.2023р. по 17.03.2023р. грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 за період з 02.02.2023р. по 08.09.2023р. грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" від 03.11.2022р. №2710-ІХ на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. №704.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації, відповідач порушував його права в частині оплати праці (виплати грошового забезпечення), а також інших виплат, які передбачені чинним законодавством України. Так, вказував, що під час перебування у відрядженні за кордоном з 12.08.2023 по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка) відповідач не нарахував та не виплатив добові по відрядженню, з 03.02.2023 по 08.09.2023 розмір посадового окладу позивача розраховувався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, матеріальну допомогу на вирішення-соціально-побутових питань за 2023 рік позивач не отримав, з 04.06.2023р. по 12.07.2023р. додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень відповідач не нараховував та не виплачував.

Зазначив, що звертався до відповідача із рапортом 03.06.2023р., яким просив виплатити матеріальну допомогу на вирішення-соціально-побутових питань за 2023, оскільки отримана під час проходження військової служби травма тяжкого ступеню. Натомість, після отримання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2023 №258 про виключення зі списків особового складу позивачу стало відомо, що рапорт на матеріальну допомогу залишено без задоволення. Також позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 04.06.2023 по 12.07.2023, яка передбачена до виплати під час перебування в/ч НОМЕР_1 у районі відновлення боєздатності, нарахувати та виплатити добові по відрядженню під час перебування у відрядженні за кордоном з 12.08.2023 по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка), нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 03.02.2023 по 08.09.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб з урахування раніше виплачених сум, задовольнити рапорт від 03.06.2023, нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення-соціально-побутових питань за 2023 рік.

Позивач зазначив, що станом на день подання позову відповіді від військової частини не отримав. Вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим з метою захисту свого порушеного права на оплату праці змушений звернутися до суду.

Ухвалою від 18.12.2023р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Військова частина НОМЕР_1 направила до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що згідно відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивач вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 для проходження підготовки 09.08.2023. Подальше направлення останнього у відрядження за кордон до міста Ла-Куртін Французької республіки здійснювалось військовою частиною НОМЕР_2 . Отже, відсутні правові підстави та предмет позову до військової частини НОМЕР_1 . Належним відповідачем в даній частині позовних вимог є військова частина НОМЕР_2 .

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 30000 гривень за період з 04.06.2023 по 12.07.2023 відповідач-1 повідомив, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 27.05.2023 по 07.06.2023. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 04.07.2023 по 08.09.2023, до 04.07.2023 - проходив військову службу у військові частині НОМЕР_3 .

Отже, згідно тверджень відповідача-1, вимоги щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 в розмірі 30000 гривень за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 є необґрунтованими, адже у вказаний період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач не брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 в розмірі 30000 гривень за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 (до 04.07.2023) відповідач-1 зазначив, що в даній частині позов пред`явлений до неналежного відповідача. Військова частина НОМЕР_1 за Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 тільки здійснює фінансування витрат на підставі наказів, які видає військова частина НОМЕР_3 .

З приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідач-1 пояснив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2023 № 258 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення та призначений на посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, був переведений на нове місце служби. Відповідно до цього ж наказу останній матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не отримував. Поряд із цим, відповідач-1 вважає, що дану вимогу позивач повинен висувати до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому на проходить службу, а задоволення позову в цій частині може створити передумови до надмірної виплати такої допомоги.

Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 02.03.2023р. по 17.03.2023р. з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України №704, відповідач-1 стверджує, що дана позовна вимога є також необґрунтованою, оскільки обраний неналежний відповідач. Позивач в період з 02.03.2023 по 17.03.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

У відповіді на відзив військової частини НОМЕР_1 , позивач спростовував доводи щодо пред`явлення вимог до неналежного відповідача, зазначивши, що до складу ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_4 " Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) входить: НОМЕР_4 окремий мотопіхотний батальйон (військова частина НОМЕР_3 ); 15- й окремий мотопіхотний батальйон (військова частина НОМЕР_5 ); НОМЕР_6 окремий мотопіхотний батальйон (військова частина НОМЕР_7 ). Станом на 08.01.2024р. відомості щодо суб`єкта з ідентифікаційним кодом 00046692 у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відсутні. Тому позивач звернувся з даним позовом саме до військової частини НОМЕР_1 (в порядку ст.46 КАС України).

Щодо не нарахування та невиплати добових по відрядженню під час перебування у відрядженні за кордоном з 12.08.2023 по 02.09.2023 позивач вказав, що дійсно вибув у відрядження 09.08.2023 з військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 , оскільки саме зі Львова військовослужбовці ЗСУ у кількості 230 осіб позивач вибув у відрядження за кордон до міста Ла-Куртін Французька республіка. Проте добовими на відрядження не був забезпечений.

Також, позивач наполягав на тому, що має право на виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000грн за період з 04.06.2023 по 12.07.2023 та на виплату грошового забезпечення із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Ухвалою суду від 20.06.2024р. до участі у справі залучено: в якості відповідача 2 - військову частину НОМЕР_2 та в якості відповідача 3 - військову частину НОМЕР_3 . Цією ж ухвалою відповідачам встановлено строк на подання відзиву.

Військова частина НОМЕР_2 направила до суду відзив на позов, у якому повідомлено, що при направленні на навчання командування військової частини, з котрої направляється військовослужбовець, забезпечує його необхідними документами про відрядження, а сам військовослужбовець залишається у списках військової частини, з котрої вибув у відрядження. Особи, котрі направлялись у відрядження за межі України з різних військових частин, прибували на територію військової частини НОМЕР_2 , де формувалась необхідна група і протягом кількох годин сформована група доставлялась до місця збору для виїзду за межі України. Особи з числа військовослужбовців, котрі прибували для виїзду за кордон, на облік у військовій частина НОМЕР_2 не брались і у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 не значаться. Тобто, військова частина НОМЕР_2 у даному випадку виступає як свого роду транзитний підрозділ, де протягом кількох годин збирались особи, що відбували у відрядження за межі України і при формуванні встановленої кількості, відправлялись до місця призначення.

Надати будь-які документи, що підтверджують факт перебування позивача на території військової частини НОМЕР_2 не можливо, оскільки такі особи до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не включались і відповідно, немає підстав вважати, що вони проходили військову службу на території указаної військової частини.

Військова частина НОМЕР_3 направила до суду відзив, у якому зазначено, що відповідачем-3 позов не визнається та повідомлено, що в спірний період позивач з 25.06.2023 по 01.07.2023 перебував у службовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 , з 02.07.2023 по 03.07.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , 03.07.2023 вибув до нового місця служби.

Відповідач-3 зазначив, що згідно положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, із змінами внесеними наказом Міноборони від 01.04.2022 №98, військовослужбовці Збройних Сил України, які виконують згідно з бойовими наказами мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. Така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди. До військової частини НОМЕР_3 документальне підтвердження з військової частини НОМЕР_1 про дні безпосередньої участі Позивача у виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами за період його службового відрядження з 04.06.2023 по 01.07.2023 не надходило. Крім цього, військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 , тільки з 10.07.2023 отримали право на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №5331 від 10.07.2023, тому позивач в наказ командира НОМЕР_3 від 01.08.2023 №747 Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 на період воєнного стану за липень 2023 року, включений не був. Тому, вимоги щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 в розмірі 30000 гривень за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 (з 04.06.2023 по 03.07.2023) є незаконними та необґрунтованими.

Щодо вимоги про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач-3 пояснив, що позивач з рапортом про виплату такої допомоги за 2023 рік до командування військової частини НОМЕР_3 не звертався, а задоволення позову в даній частині може створити передумови до надмірної виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, оскільки позивач не вказує чи була ним отримана матеріальна допомога за новим місцем проходження служби.

Також, відповідач-3 вказав, що підстави для висновку про наявність у нього підстав застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України, в тому числі з 24.02.2024р. під час мобілізації, що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_8 (а.с.10).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №34, ОСОБА_1 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_9 (по особовому складу) від 04 січня 2023 року №6 на посаду начальника розвідки - начальника групи розвідки, ВОС - 0940003, справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.79).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26.05.2023 №148, ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються до забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 , для виконання завдань за призначенням з 26 травня 2023 року (а.с.80).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 02.07.2023 №187, ОСОБА_1 , прибув та приступив до виконання своїх службових обов`язків у складі сил та засобів, які залучаються до забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Рівненської області зі службового відрядження з військової частини НОМЕР_1 02 липня 2023 року (а.с.81).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03.07.2023 №188, ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються до забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Рівненської області, - до нового місця служби, з 03 липня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини, знятий зі всіх видів забезпечення (а.с.82).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2023 №191 ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_10 (по особовому складу) №385 від 28 червня 2023 року на посаду заступника командира другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 04 липня 2023 року зараховано в списки особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення (а.с.34 на звороті).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2023 №228 ОСОБА_1 вибув з району зосередження резерву Головнокомандуючого Збройних Сил України у відрядження до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 для проходження підготовки 09 серпня 2023 року (а.с.33).

На підставі посвідчення про відрядження від 10.08.2023 №315/1/10967, військовослужбовці за списком особового складу ЗСУ, наведеного у додатку, в тому числі ОСОБА_2 , відбули з м.Львів до м.Ла-Куртін Французька республіка з 12.08.2023 по 02.09.2023 для участі у підготовці (а.с.13-14).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023 №254 прибув до району зосередження резерву Головнокомандуючого Збройних Сил України з відрядження з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 вересня 2023 року (а.с.33 на звороті).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2023 №258, ОСОБА_1 , заступника командира другого стрілецького батальйону, призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №734 від 12 серпня 2023 року на посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_5 , виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с.34).

Позивач вважає, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу добові по відрядженню під час перебування у відрядженні за кордоном з 12.08.2023 по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка), у період з 03.02.2023 по 08.09.2023 розмір посадового окладу позивача розраховувався відповідачем шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, не виплачено матеріальну допомогу на вирішення-соціально-побутових питань за 2023 рік та з 04.06.2023р. по 12.07.2023р. додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень.

Зазначені обставини обумовили звернення до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

З моменту набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704), у первісній редакції було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

У пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови №704 теж визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018.

На момент набрання чинності Постановою № 704, пункт 4 цієї постанови був викладений у редакції згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Проте, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та нечинним пункт 6 Постанови КМУ № 103, яким внесено зміни до інших постанов Кабінету Міністрів України.

Тобто, з 29.01.2020, враховуючи дату ухвалення цього судового рішення, відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції.

Під час розгляду і вирішення цієї справи суд застосовує положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Зазначені норми права та вищенаведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями мали визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Отже, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Водночас, 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, якою внесені зміни до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 2 указаної постанови №481 абз.1 п.4 постанови №704 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Враховуючи наведене, з 03.02.2023 по 19.05.2023 для обчислення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням, і виплат, що обчислюються із них, належало використовувати розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, для працездатних осіб, тобто - встановленого законом на 01.01.2023.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2684гривні.

Натомість, матеріалами справи, зокрема довідками про розміри грошового забезпечення (витяги з карток особових рахунків) підтверджено використання в період з 03.02.2023 по 19.05.2023 для обчислення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням і інших виплат, що із них обчислюються, розміру прожиткового мінімуму відповідно до редакції пункту 4 Постанови №704 у редакції пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, тобто прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762грн), що є протиправним.

Отже, визначаючись щодо обґрунтованості позову в цій частині та зважаючи на висновок, наведений вище щодо протиправності використання для обчислення грошового забезпечення в період з 03.02.2023 по 19.05.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762грн), суд виходить з того, що за матеріалами справи у період з 03.02.2023 по 19.05.2023 - позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 (відповідач-3).

Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача-3 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року у період з 03.02.2023 по 19.05.2023 та зобов`язання відповідача-3 здійснити перерахунок грошового забезпечення та інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням з 03.02.2023 по 19.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Підстав для задоволення позову у цій частині шляхом визнання протиправної бездіяльності в/ч НОМЕР_1 у період з 02.03.2023 по 17.03.2023 та зобов`язання вказаного відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення з 02.02.2023 по 08.09.2023 відповідно до змісту позовних вимог немає, оскільки, у поданому позові позивачем порушення своїх прав у цій частині обґрунтовано у період з 03.02.2023 по 08.09.2023, що свідчить про те, що позивач викладаючи зміст позовних вимог ймовірно допустив описку, при цьому, судом в ході розгляду справи встановлено, що у спірний період позивач перебував в особовому складі в/ч НОМЕР_3 , грошове забезпечення виплачувалось саме відповідачем-3.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу за період з 04.06.2023 по 12.07.2023 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022, суд зазначає таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (стаття 1). Наразі воєнний стан продовжено та триває станом на момент розгляду справи.

На виконання указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, указаною постановою №168 у первинній редакції КМУ установив, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

Постановою КМУ від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ №168:

- в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»;

- доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: «2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Постанова КМУ від 07.07.2022 №793 набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Обґрунтовуючи позов у цій частині позивач посилається на висновок, викладений безпосередньо у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 з розгляду справи № 260/3564/22 (адміністративне провадження № Пз/990/4/22) та який полягає, зокрема, у тому, що "зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця."

У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що перебування позивача у складі військової частини НОМЕР_1 в районі відновлення боєздатності не позбавляє права на отримання додаткової винагороди до 30000грн за період з 04.06.2023 по 12.07.2023.

Суд не погоджується з такою позицією, оскільки Постановою КМУ №836 від 09.08.2023 внесено зміни у п.1 постанови КМУ №168 та доповнено постанову пунктами 1-1, 1-2.

В редакції Постанови КМУ №836 від 09.08.2023 п.1 постанови КМУ №168 не передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцям Збройних Сил, а п.1-1 визначає, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Відповідно до п.1-2 постанови КМУ № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постанова КМУ № 836 від 09.08.2023 набрала чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023.

Тобто, з 01.06.2023 виплата додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень передбачена постановою КМУ №168 лише для тих військовослужбовцям Збройних Сил, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п.п.4, 5, 8 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В матеріалах справи відсутні докази, передбачені, зокрема, п.п.4, 5, 8 Порядку №260, що свідчили б про виконання позивачем з 04.06.2023 по 12.07.2023 бойових (спеціальних) завдань; відповідачами заперечується їх виконання позивачем в спірний період; позивачем доказів, що могли б підтвердити виконання ним таких завдань суду не надано.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача про нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 з 04.06.2023 по 12.07.2023 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та зобов`язання провести таке нарахування та виплату, суд виходить з наступного.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Розділом XXIV Порядку №260 передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (пункт 1).

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (пункт 7).

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9).

Разом з тим суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683 визначено виключні підстави для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення, а саме: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми. Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.

З огляду на наведені положення виплата військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється виключно за його рапортом за наявності виключного переліку підстав.

Проте, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та доказами на підтвердження підстав для виплати такої допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що зазначену вище спірну виплату позивач не отримував, така обставина підтверджується і самим відповідачем-1. Крім того, у матеріалах справи міститься довідка №59 від 09.01.2024р., видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у якому позивач продовжив несення служби після виключення 08.09.2023 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у якій стверджується про те, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році позивач не отримував (а.с.38).

Позивачем у позові зазначено, що він звертався до відповідача-1 з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та додавав довідку ВЛК на підтвердження набуття ним права на таку виплату у зв`язку зі станом здоров`я. Попри це, доказів звернення позивачем із відповідним рапортом останнім суду не надано.

Ухвалою суду від 20.06.2024р. у військової частини НОМЕР_1 витребувано додаткові докази, з-поміж яких, рапорт (заява), з якою ОСОБА_1 звертався до військової частини щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік. У клопотанні, яке надійшло на виконання ухвали суду, військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що із заявою чи рапортом щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивач до військової частини не звертався.

Зазначена обставина позивачем не спростована, у зв`язку з цим, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати добових по відрядженню за період з 12.08.2023р. по 02.09.2023 (місто Ла-Куртін Французька республіка) та зобов`язання провести нарахування та виплату добових із розрахунку сум добових витрат, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011р. №98, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону №2011-ХІІ при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отож, Кабінетом Міністрів України, відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України (у якому зазначено, що такий порядок визначається Кабінетом Міністрів України) прийнято Постанову від 2 лютого 2011 р. №98, пунктом 1 якої затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Згідно з п.2 Постанови №98 установлено, що в разі коли працівники, відряджені за кордон, за умовами запрошення безоплатно забезпечуються харчуванням стороною, яка приймає, або коли працівники, відряджені в межах України для участі у переговорах, конференціях, симпозіумах з питань, що стосуються основної діяльності підприємства, установи та організації, які відряджають працівників, за умовами запрошення безоплатно забезпечуються харчуванням організаторами таких заходів, добові витрати відшкодовуються у розмірах, що визначаються у відсотках сум добових витрат для відповідної держави згідно з додатком 1 до цієї постанови, зокрема 80 відсотків при одноразовому, 55 відсотків - дворазовому, 35 відсотків - триразовому харчуванні.

Згідно із пунктом 11 Постанови №98 у разі коли сторона, яка приймає, забезпечує працівника, відрядженого за кордон, додатковими коштами в іноземній валюті у вигляді компенсації поточних витрат (крім витрат на проїзд до держави відрядження і назад та на найм житлового приміщення) або добових витрат, сторона, яка направляє, виплату добових витрат зазначеним особам зменшує на суму додатково наданих коштів. Якщо сума, надана стороною, яка приймає, перевищує затверджену суму добових витрат або дорівнює такій сумі, сторона, яка направляє, виплату добових витрат зазначеним особам не проводить.

Згідно з п.13 Постанови №98 особливості направлення у відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, працівників Національного антикорупційного бюро, працівників Державного бюро розслідувань, працівників Бюро економічної безпеки визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Національним антикорупційним бюро, Державним бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки.

Наказом Міністерства оборони України від 09.02.2017 №85 затверджено Порядок забезпечення коштами в іноземній валюті в системі Міністерства оборони України.

Згідно з п.1 розділу ІІ названого Порядку військовослужбовці, державні службовці та працівники Міноборони, Збройних Сил України (далі - військовослужбовці (працівники)), направлені у відрядження за кордон, забезпечуються коштами в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів".

У пункті 5 розділу V наказу Міністерства оборони України від 09.02.2017 №85 зазначено, що добові за час проїзду від місця служби (роботи) в Україні до місця навчання за кордоном і повернення до місця служби (роботи) в Україні виплачуються з урахуванням розділу II цього Порядку. Добові за час проїзду від місця служби (роботи) в Україні до місця навчання за кордоном і повернення до місця служби (роботи) в Україні виплачуються у порядку, передбаченому законодавством про службові відрядження, якщо сторона, що приймає, не провадить зазначених виплат.

Міністр оборони України може встановлювати обмеження щодо виплати добових коштів військовослужбовцю (працівникові), направленому на навчання за кордон (п.7 розділу V Порядку №85).

З наведеного правового регулювання можна зробити висновок, що військовослужбовцям Збройних Сил України, які відряджаються за кордон для навчання за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (працівника) у відрядженні, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), оплачуються добові витрати. Добові за час проїзду від місця служби (роботи) в Україні до місця навчання за кордоном і повернення до місця служби (роботи) в Україні виплачуються у порядку, передбаченому законодавством про службові відрядження, якщо сторона, що приймає, не провадить зазначених виплат. При цьому, Міністр оборони України може встановити обмеження щодо виплати добових коштів військовослужбовцю (працівникові), направленому на навчання за кордон.

Згідно посвідчення про відрядження за кордон №315/1/10967 від 10.08.2023, наявного у матеріалах справи вбачається, що переміщення особового складу підрозділу Збройних Сил України у складі 230 осіб (в числі яких ОСОБА_2 згідно з Додатком) до Французької Республіки для участі у підготовці, здійснюється відповідно до Угоди про статус сил НАТО/ПЗМ.

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 р. у Генерального Штабу Збройних Сил України та Головного управління військового співробітництва ЗСУ витребувано докази щодо порядку відшкодування фінансових витрат на відрядження особового складу Збройних Сил України, що переміщувався до Французької республіки в рамках Угоди про Статус Збройних Сил НАТО для участі у підготовці на підставі посвідчення від 10.08.2023 №315/1/10967 у період з 12.08.2023 по 02.09.2023, зокрема щодо ОСОБА_1 .

Листом від 14.10.2024 (вихідний №315/15939 від 04.10.2024) Тво начальника Головного управління військового співробітництва ЗСУ повідомлено:

"рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.08.2023 №73903/С старший лейтенант ОСОБА_1 , заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , був направлений на підготовку двох стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 на території Французької Республіки.

Фінансовими умовами проведення заходу було визначено:

переміщення територією України до українсько-польського кордону та в зворотному напрямку, медичне страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження - за рахунок видатків Державного бюджету України, передбачених Міністерством оборони України за КПКВ 2101020/6 "Підготовка військ, проведення операцій та міжнародних навчань", КЕКВ 2250, код 030;

переміщення від українсько-польського кордону до місця проведення заходу та в зворотному напрямку, проживання, харчування - за рахунок організаторів заходу.

У свою чергу відповідно до рішення Міністра оборони України від 18.06.2022 №13596/з військовослужбовцям, направленим за кордон на навчання (підготовку), виплата добових витрат не здійснюється".

Разом з наведеним листом суду також надано лист-пропозицію Головнокомандуючого Збройних Сил України Міністру оборони України від 18.06.2022, у якому генералом ОСОБА_3 зазначено, що під час підготовки особового складу в межах України на час дії воєнного стану військовослужбовці забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави та відповідно виплата добових не здійснюється. Як правило, підготовка поза межами України здійснюється позапланово та на умовах повного забезпечення її проведення за рахунок приймаючої сторони (проживання, харчування, транспортування тощо). З метою оперативного направлення військовослужбовців у відрядження за кордон на навчання та дотримання вимог бюджетного законодавства України пропонує Міністру на підставі абзацу 6 пункту 8 Положення про умови матеріального забезпечення осіб, направлених за кордон на навчання та стажування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1996 року №287, та пункту 7 розділу V Порядку забезпечення коштами в іноземній валюті в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 09.02.2017 №85, військовослужбовцям, направленим за кордон на навчання, виплату добових витрат не здійснювати.

Отже, з повідомленої інформації встановлено, що Міністром оборони України погоджено пропозицію Головнокомандувачу ЗСУ про нездійснення виплати добових військовослужбовцям, направленим за кордон на навчання, оскільки підготовка військовослужбовців поза межами країни здійснюється позапланово та на умовах повного забезпечення її проведення за рахунок приймаючої сторони (проживання, харчування, транспорт).

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, враховуючи висновки суду, наведені вище, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2023) у період з 03.02.2023 по 19.05.2023.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення та інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням з 03.02.2023 по 19.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_11 )

Відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_12 )

Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_13 )

Відповідач 3 - Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_14 )

Суддя В.О. Кушнір