Справа № 620/5618/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №620/5618/24

адміністративне провадження № К/990/39565/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Cтародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 (суддя Падій В.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 (колегія у складі: судді-доповідача Шведа Е.Ю., суддів Голяшкіна О.В., Заїки М.М.)

у справі № 620/5618/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( далі - ГУ ПФ України в Чернігівській області, відповідач, скаржник), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати протокол ГУ ПФ України в Чернігівській області від 10.10.2023 № 195, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 11.12.2017.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 20.06.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024, задовольнив позов частково. А саме:

- визнати протиправним та скасувати протокол ГУ ПФ України в Чернігівській області від 10.10.2023 № 195, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 11.05.2021;

- в іншій частині позовних вимог відмовив.

17.10.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ ПФ України в Чернігівській області, в якій останній, з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як на підстави касаційного оскарження скаржник покликається на те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крім того, зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій при вирішенні судової справи по суті висновків Верховного Суду з правозастосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржується рішення територіального органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з причини відсутності необхідної календарної вислуги років.

Чернігівський окружний адміністративний суд в ухвалі від 24.04.2024 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд зауважує, що для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Так, вказуючи на наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скаржник в той же час не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), інших норм матеріального чи процесуального права. Натомість зміст доводів касаційної скарги зводиться до цитування норм матеріального права із посиланням на нерелевантні постанови Верховного Суду, у поєднанні із незгодою відповідача із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із приписами пункту 1 частини четвертої, підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та у силу приписів статті 341 зазначеного Кодексу виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 сформулював висновок у подібних правовідносинах щодо застосування пункту «а» частини першої статті 12, статей17, 17-1 Закону № 2262-XII, підпункту «а» пункту 3 Порядку № 393 у редакції, чинній до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 про те, що:

« Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку».

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17, від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17.

Також в іншій постанові від 10.06.2024 у справі №260/4588/23 Верховний Суд відзначив, що моментом виникнення в особи права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення такої особи зі служби.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 відповідно до таких висновків Верховного Суду, та виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звільнений із служби в поліції 19.12.2017, то при вирішенні питання щодо наявності в останнього права на призначення пенсії на вислугу років відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ необхідно застосовувати норми, які регулювали спірні правовідносини саме станом на згадану дату, тобто до прийняття Урядом Постанови від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393». Наявними у справі матеріалами підтверджено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на час звільнення зі служби становила, з урахуванням пільгового стажу, 26 років 11 місяців 10 днів, що відповідає умовам, визначеним пунктом «а» частини першої статті 12 згаданого Закону.

У свою чергу позивач не обґрунтовує необхідність відступу від наведених вище висновків Верховного Суду щодо застосування норм права. Посилання ж відповідача на постанови Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22 Суд вважає помилковим, оскільки викладений у них висновок сформований щодо застосування пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ у співвідношенні до Порядку № 393 в його наступній редакції, яка ще не діяла на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах поліції (грудень 2017 року).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ГУ ПФ України в Чернігівській області слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі № 620/5618/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб