Справа № 140/7734/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7734/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення начальника в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , оформленого листом від 24.06.2024 за вих.№08/30754/24-Вн, про відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби в запас, яким визнано відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби згідно з абзацом п`ятим підпунктом «г» пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язання прийняти наказ по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за абзацом п`ятим підпунктом «г» пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, у якого перебуває на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Державної прикордонної служби України та з 22.11.2019 по теперішній час проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що 08.06.2024 звернувся до начальника в/ч НОМЕР_1 із рапортом про його звільнення з лав Збройних сил України за сімейними обставинами, а саме: на підставі абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) - перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, додавши до рапорту перелік документів.

У листі від 24.06.2024 за вих. №08/30754/24-Вн відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні поданого рапорту про звільнення, обґрунтувавши таку відмову тим, що він не довів факт утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважає незаконними, а відмову, оформлену листом за підписом начальника в/ч НОМЕР_1 від 24.06.2024 за вих. №08/30754/24-Вн, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його законні права на звільнення з військової служби, з огляду на наступне.

На думку позивача, факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей до 18 років стверджено посвідченням батьків багатодітної сім`ї серїї НОМЕР_2 , яке видане 27.05.2024, при цьому відповідно до пункту 2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2010 №209 (далі - Порядок №209), зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 23.12.2015 №1099 «Деякі питання виготовлення і видачі посвідчення батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї», таке посвідчення є документом, що підтверджує статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства» та іншими актами законодавства.

Таким чином, під час отримання 27.05.2024 позивачем посвідчення батька багатодітної сім`ї, належним чином уповноважений державний орган - Управління соціальної та ветеранської політики Ковельської районної державної адміністрації (військової) Волинської області вже встановило та зафіксувало факт перебування на його утриманні всіх трьох дітей віком до 18 років, в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому докази того, що його статус як батька багатодітної сім`ї було достроково припинено/скасовано після 27.05.2024 Держателем Реєстру посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, відсутні.

Окрім того, звертає увагу суду, що суб`єктом владних повноважень, який виконує делеговані державою функції органу опіки та піклування, а саме: службою у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області було повторно проведено 28.05.2024 обстеження умов проживання сім ї позивача, яке було документально зафіксовано складенням Акта обстеження умов проживання, та встановлено, що всі троє неповнолітніх дітей, в тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виховуються та утримаються позивачем ОСОБА_1 .

Також, до рапорту позивачем було долучено два рішення суду, якими встановлено неналежне виконання батьківських обов`язків з утримання дітей: батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 по відношенню до своїх дітей.

Так, судовим наказом Шацького районного суду Волинської області від 04.08.2022 у справі №170/282/2, який не був відкликаний судом та набрав чинності 04.08.2022 і в подальшому був виданий стягувачеві 13.02.2023, було постановлено стягувати аліменти з ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, рішенням Шацького районного суду Волинської області від 31.10.2019 у справі №170/800/18, яке набрало законної сили 04.03.2019, проголошеним за позовом дружини позивача ОСОБА_7 , було встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю, протягом трьох місяців дитина знаходиться на повному її утриманні. Добровільної згоди про сплату аліментів на дитину між позивачем та батьком дитини не досягнуто та постановлено стягувати з ОСОБА_6 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1000 грн, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.12.2018, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач як на підставу своєї відмови посилається на норми статті 180 та статті 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України), які стосуються обов`язків батьків утримувати своїх дітей та способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей, однак у тексті відмови відповідач не наводить жодних аргументів та не долучає належних і допустимих доказів того, що на утриманні в позивача дійсно не перебувають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.41).

Відповідач у поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов (а.с.50-56) позовні вимоги не визнав та вказав, що в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 в графі батько зазначений ОСОБА_6 , а в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_4 в графі батько зазначений ОСОБА_5 . В свідоцтві про народження дитини ОСОБА_8 зазначений батьком позивач ОСОБА_1 . Таким чином, у позивача є одна рідна/спільна дитина, яку він разом з дружиною відповідно до статті 180 СК України утримує. Вказана обставина не потребує доведення.

Таким чином, як до рапорту, так і до матеріалів позову не долучені докази, що у неповнолітніх дітей дружини позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батько, який визнаний безвісти відсутнім або помер та, як наслідок, позивачем діти усиновлені. Позбавлення батьківський прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину. Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку утримувати/виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відтак, колишні чоловіки дружини позивача, у відповідності до вимог Закону, мають рівні права та обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Згідно з фактичними обставинами справи позивач не є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розумінні положень СК України та, як наслідок, в силу положень СК України не несе обов`язку щодо утримання останніх.

З наведених підстав в/ч НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у адміністративному позові (а.с.72-74).

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.11.2019 зарахований на військову службу на контрактом, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с.18-19).

08.06.2024 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ (перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) (а.с.20), до якого долучив такі документи:

- свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_6 ;

- свідоцтво про шлюб з ОСОБА_9 серії НОМЕР_7 ;

- посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_2 ;

- акт обстеження умов проживання від 28.05.2024;

- судовий наказ від 04.08.2022 у справі №170/282/2;

- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_5 станом на 01.04.2024;

- копію заяви ОСОБА_5 від 16.05.2024 про відмову від батьківським прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4 ;

- копія заяви ОСОБА_9 від 22.05.2024 на усиновлення ОСОБА_1 її сина;

- копія рішення Шацького районного суду Волинської області від 17.04.2018 у справі №170/134/18;

- копія рішення Шацького районного суду Волинської області від 31.10.2019 у справі №170/800/18 (а.с.20-29).

Листом від 24.06.2024 №08/30754/24-Вн відповідач повідомив ОСОБА_1 , що правових підстав на даний час для звільнення з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей немає (а.с.32).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в період дії воєнного стану.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою, четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Статтею 26 Закону №2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби.

Так, з 18.05.2024 діє нова редакція статті 26 Закону №2232-ХІІ, згідно з абзацом п`ятим пункту 3 частини дванадцятої якої військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану:

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Отже, виходячи з вищезазначених норм, правовою підставою для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану є перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. При цьому право військового на звільнення з військової служби не перебуває у залежності від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), оскільки вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009).

Згідно з пунктом 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Як передбачає підпункт 1 пункту 307 Положення №1115/2009, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:

військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд встановив, що у рапорті від 08.06.2024 про звільнення з військової служби позивач вказав підставу звільнення - перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні поданого рапорту, відповідач у листі від 24.06.2024 №08/30754/24-Вн зазначив, що позивачем не доведено факт утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розумінні ст.180 та ст.181 СК України (а.с.32).

Вирішуючи питання наявності/відсутності правових підстав для звільнення позивача з військової служби згідно з вимогами абзацу п`ятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, суд зазначає наступне.

Із долучених до рапорту від 08.06.2024 документів слідує, що 25.07.2023 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_10 укладено шлюб, після державної реєстрації якого дружина позивача змінила прізвище на ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 (а.с.22 зворот).

У даному шлюбі в позивача народилась донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 (а.с.22).

В той же час, із свідоцтв про народження серії НОМЕР_10 та серії НОМЕР_11 вбачається, що на час укладення шлюбу з позивачем у його дружини ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ) були малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відповідно (а.с.21, 21зворот).

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає СК України.

Відповідно до частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін «сім`я» означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Таким чином, сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, при цьому стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Так, згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до правил, визначених у частині першій статті 268 СК України, обов`язок мачухи чи вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише в тому разі, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналізуючи вищенаведені приписи сімейного законодавства в контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що саме на ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , як батьків ОСОБА_4 , і ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , як батьків ОСОБА_3 , згідно з чинним законодавством покладено обов`язок утримувати своїх дітей. Перебування дитини на утриманні одночасно у батька та вітчима СК України не передбачено.

Суд також зауважує, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_9 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 при розгляді справи №160/11228/23.

В даному випадку матеріалами справи не підтверджується наявність у позивача законодавчого обов`язку по утриманню падчерки та пасинка, оскільки неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають матір і батька, які зобов`язані їх утримувати.

При цьому доказами того, що неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають на утриманні своїх батьків, а не вітчима, слугують рішення Шацького районного суду Волинської області від 31.01.2019 у справі №170/800/19 та судовий наказ цього ж суду віл 04.08.2022 у справі №170/282/22, якими відповідно постановлено стягувати з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на утримання їхніх неповнолітніх дітей аліменти (а.с.24зворот-25, 27-28).

В матеріалах справи відсутні рішення судів, згідно з якими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звільнено від обов`язку утримувати своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про нездійснення ОСОБА_4 обов`язків щодо утримання свого малолітнього сина ОСОБА_4 з посиланням на нотаріально завірену заяву ОСОБА_5 про відмову від батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 (а.с.26), оскільки подання такої заяви не скасовує обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини.

Крім того, суд не бере до уваги акт обстеження умов проживання сім`ї позивача від 28.05.2024 (а.с.23зворот-24), яким засвідчено, що дружину ОСОБА_9 та усіх дітей утримує ОСОБА_1 , який спільно проживає та виховує дітей, позаяк даний документ не посвідчує фактів, з якими частини перша статті 268 СК України пов`язує виникнення у позивача обов`язку утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, ОСОБА_8 як до рапорту про звільнення, так і до позовної заяви не надав доказів того, що він є опікуном чи усиновителем неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та має законодавчо встановлені обов`язки щодо них, в тому числі обов`язок по їхньому утриманню, тому підстави вважати, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років, відсутні.

Також суд зазначає, що посвідчення багатодітної сім`ї (а.с.23) не підтверджує утримання неповнолітніх дітей, а надає право на отримання соціальних пільг для таких сімей та підтверджує їх статус.

Відтак, позивач, звертаючись до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього абзацу п`ятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а тому, відмовляючи у задоволенні вимог вказаного рапорту, в/ч НОМЕР_1 діяла правомірно.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій при розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій