Справа № 460/33329/22
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 жовтня 2024 року

Київ

справа № 460/33329/22

адміністративне провадження № К/990/38980/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024 у справі № 460/33329/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2024 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена до суду поштою 07.10.2024.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить з такого.

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 07.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701, від 01.08.2022 №0-1701. Підставою для задоволення позовних вимог став висновок судів, що об`єкти нерухомості, податок на які нарахував контролюючий орган, не є об`єктом оподаткування податком на майно відповідно до підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У касаційній скарзі ГУ ДПС із посиланням на пункти 3 і 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає, що суди попередніх інстанцій не дослідили наявні в матеріалах справи докази і встановили обставини, що мають значення на підставі недопустимих доказів. ГУ ДПС зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 статусу сільськогосподарського товаровиробника (виготовлення сільськогосподарської продукції), а також використання об`єктів нерухомості у власній діяльності, вказані обставини судами не враховані. Отже, на переконання ГУ ДПС, позивач не надав доказів того, що нежитлові будівлі, що належать позивачеві не є об`єктом оподаткування у розумінні пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Перевіряючи такі доводи, колегія суддів встановила, що питання застосування пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 Верховний Суд зазначав, що застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 820/6752/16, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17. Верховний Суд зазначив, що системний аналіз Закону України від 18.01.2001 № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», Закону України «Про сільськогосподарський перепис», підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

У постановах від 24.07.2024 у справі №400/2283/20, від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 Верховний Суд звертав увагу, що фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Також Верховний Суд зазначав, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що ОСОБА_1 має у власності землі сільськогосподарського призначення. Позивач є засновником та власником ФГ «АВМ-С», в якому його частка становить 100%. Також позивачу належать об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: будівля ворохосушилки (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), будівля автовагової (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), будівля корівника (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), будівля зерноскладу (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) та будівля зерноскладу (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4).

Нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Встановивши такі обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України - відповідно до встановлених у судовому рішенні, яке набрало законної сили, у справі № №460/3989/21 обставин, суди попередніх інстанцій визнали спростованими доводи ГУ ДПС про те, що позивач не надав жодних достеменних доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності. Також суди зазначили, що відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення.

У зв`язку з викладеним, суди дійшли висновку, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, зокрема, будівля ворохосушилки, будівля автовагової, будівля корівника, будівля зерноскладу та будівля зерноскладу не є об`єктами оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Зазначене у сукупності дає підстави для висновку, що застосування судами попередніх інстанцій у цій справі пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відповідає висновкам Верховного Суду з питання його правильного застосування, викладеним у подібних правовідносинах. Приведені у касаційній скарзі доводи не містять обґрунтованих мотивів ані чому скаржник вважає, що висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах відсутній (враховуючи, що суди враховували відповідні висновки, викладені у постанові від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22), ані які саме докази залишилися у справі не дослідженими, але які об`єктивно впливають на умови застосування підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Не вбачається з касаційної скарги і посилання на конкретну обставину, яку за позицією скаржника, суди встановили на підставі недопустимого доказу і чому такий доказ є недопустимим.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пунктів 3 і 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки судів першої і апеляційної інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2024 у справі № 460/33329/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Копію цієї ухвали суду надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон В.В. Хохуляк В.П. Юрченко