Справа № 420/36899/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування за Списком №1 періодів роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995 за Списком №1 та призначити пенсію 27.03.2023 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.01.2024 року) зазначено, що позивач згідно до записів в трудовій книжці починаючи з 07.09.1987 року по 04.07.1995 року працював на посадах в Одеському заводі будівельно-оздоблювальних машин із шкідливими умовами праці, що передбачені Списком 1.

27.03.2023 року позивач звернувся з заявою та необхідними документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 року по справі № 420/13304/23 визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 03.04.2023 №07; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву по суті ОСОБА_1 від 27.03.2023 за призначенням пенсії за віком з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 за період з 23.10.1981 року по 27.10.1983року.

Представником позивача подано адвокатський запит про надання інформації щодо виконання вищевказаного судового рішення, що набрало законної сили. На адвокатський запит, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відповідь від 30.10.2023 року № 1500-0305-8/152811 згідно якої розпорядженням від 28.09.2023 року винесено рішення про відмову № 07 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 03.04.2023 року №07, відповідно до п. 1 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, всупереч судовому рішенню, яке підлягає обов`язковому виконанню, пенсійним органом вдруге, протиправно, відмовлено у призначенні пенсії позивачу.

З такими діями позивач не погоджується, вважає їх незаконними та необґрунтованими, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточнену позовну заяву з урахуванням висновків викладених в ухвалі суду, з копією позовної заяви для відповідача; заяву про призначення пенсії від 27.03.2023 року та наявну в позивача інформацію з приводу розгляду вказаної заяви пенсійними органами.

09.01.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі від 01.01.2024 року.

Ухвалою від 10.01.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/36899/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

24.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що станом на зараз позивач перебуває на обліку Головного управління та з 21.06.2023 року отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон 1058). До цього позивач 27.03.2023 року звертався із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону 1058. В заяві про призначення пенсії вказано, що до 27.06.2023 року необхідно було надати пільгову довідку для підтвердження пільгового стажу. Довідку позивач не надав. Рішенням №07 від 03.04.2023 року йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. 12.04.2023 року позивач звернувся до Головного управління із зверненням щодо призначення його пенсії, на яке 26.04.2023 року Головним управлінням було надано відповідь позивачу. 02.08.2023 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії, але вже не за Списком №1, а за віком. Пенсію за віком було призначено з 21.06.2023 року. 25.08.2023 року позивач звернувся до Головного управління в порядку Закону України «Про звернення громадян» із зверненням, в якому просив зарахувати пільговий стаж за Списком №1 згідно ч.2 ст. 114 Закону 1058. 11.09.2023 року Головним управлінням було надано позивачу обґрунтовану відповідь на звернення, в якій було роз`яснено порядок його дій для подальшого зарахування запрошуваного стажу. 08.11.2023 року позивач знову звернувся до Головного управління з аналогічним зверненням, на яке спеціалістами Головного управління було продубльовано відповідь від 11.09.2023 року та направлено позивачу з супровідним листом. Таким чином, позивачу було відомо про факт не зарахування йому пільгового стажу з 07.09.1987 року по 04.07.1995 року ще з 27.03.2023 року (з моменту його першої заяви про призначення пенсії), адже на самій заяві про призначення була помітка про необхідність донесення пільгової довідки, документів про проведення атестації робочого місця та сам факт відмови в призначенні пільгової пенсії Позивачу йому теж відомий. Додаткових документів під час подання заяви про призначення пенсії 02.08.2023 року позивач не надавав.

Крам того, відповідач вказує, що позивач просить суд задовольнити позовні вимоги з 27.03.2023 року, при цьому подав адміністративний позов 27.12.2023 року, тобто більше ніж через 6 місяців. Таким чином, на думку відповідача позивачем пропущено строки, встановлені вищевказаною нормою та позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 .

27.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону 1058.

03.04.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №07, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії з наступних підстав: вік заявника 59 років 9 місяців 7 днів. Крім того, позивачу до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 23.10.1981 року по 27.10.1983 року.

Позивач, не погоджуючись з рішенням №07 від 03.04.2023 року про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.04.2023 №07;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу - період військової служби 23.10.1981 по 27.10.1983; періодів роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995 за Списком №1 та призначити пенсію 27.03.2023 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, 02.08.2023 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії, але вже не за Списком №1, а за віком. Пенсію за віком позивачу було призначено з 21.06.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 року по справі № 420/13304/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 03.04.2023 №07.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 27.03.2023 за призначенням пенсії за віком з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно з записів у трудовій книжці НОМЕР_1 за період з 23.10.1981 року по 27.10.1983 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні суду, зокрема, зазначено: «…суд дійшов висновку, що твердження відповідачів про незарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача згідно військового квитка НОМЕР_3 від 23.10.1981, оскільки по-батькові особи на російській мові (Шихсеид) не відповідає паспортним даним (Шихсаид) є неприйнятними та необґрунтованими. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995 за Списком №1 та призначити пенсію 27.03.2023 є безпідставними та не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що оскаржуваним рішенням не передбачено не зарахування позивачу періодів роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995. Решта матеріалів справи також не містять доказів протиправного незарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають…».

25.08.2023 року позивач звернувся до Головного управління в порядку Закону України «Про звернення громадян» із зверненням, в якому просив зарахувати пільговий стаж за Списком №1 згідно ч.2 ст. 114 Закону 1058 за період роботи з 07.09.1987 по 04.07.1995.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 11.09.2023 року № 25886-25968/Ш-02/8-1500/23, повідомив позивача, що пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637). Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, на підставі яких визначається право особи на цей вид пенсії. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Кабінет Міністрів України постановою від 01.08.1992 № 442 Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, яка набрала чинності 21.08.1992, зобов`язав керівників підприємств-та організацій незалежно від форми власності й господарювання провести атестацію робочих місць, визначити за її результатами перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням. Якщо атестація з 21.08.1992 не проводилась, до пільгового стажу зараховується тільки період роботи зі шкідливими умовами праці на даному підприємстві до 21.08.1992 включно. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України в 25.11.2005 № 22-1, визначено, що для зарахування до пільгового стажу періодів роботи після 21.08.1992 надаються довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видані підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку № 637, та документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442. Отже, для зарахування певних періодів роботи до пільгового стажу позивачу запропоновано надати вищезазначені документи до будь-якого відділу обслуговування громадян.

28.09.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №07 на заміну рішення про відмову №07 від 03.04.2023 року.

В обґрунтування вказаного рішення, відповідачем зазначено: «Дата народження 20.06.1963. Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 27.03.2023. Пенсійний вік визначений пунктом і частини другої статті і 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) становить 50 років. Вік заявника 59 років 9 місяців. Необхідний страховий стаж пунктом і частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) становить не менше 25 років. Страховий стаж особи 33 роки 2 місяці. Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами прані за списком № 1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 1) становить 10 років. Пільговий стаж особи становить 0 років 0 місяців. Працівники, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Додатковий коментар: згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 по справі № 420/13304/23 до страхового стажу згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_4 зараховано період проходження військової служби з 23.10.1981 по 27.10.1983. Пільговий стажу не розраховано, у зв`язку не наданням пільгової довідки.».

Не погоджуючись із вказаних рішенням позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац 3 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28цього Закону.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі також -Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до Списків № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі також - Порядок № 383).

Згідно із пунктом 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, із викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності відомостей в ній - уточнюючі первинні документи.

Як вбачається рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №07 від 28.09.2023 року на заміну рішення про відмову №07 від 03.04.2023 року пільговий позивачу стажу не розраховано, у зв`язку не наданням пільгової довідки.

Крім того, листом від 11.09.2023 року № 25886-25968/Ш-02/8-1500/23 відповідач повідомив позивача, що для зарахування певних періодів роботи до пільгового стажу позивачу необхідно надати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видані підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку № 637, та документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

Суд звертає увагу, що позивачем неодноразово вчинялися дії, спрямовані на отримання документів, необхідних для зарахування спірного періоду до страхового стажу за Списком №1.

Так, на звернення позивача щодо надання довідки про заробітну плату, Державний архів Одеської області листом від 17.07.2020 року № 1911/05-20 повідомив позивача, що документи з особового складу Одеського заводу будівельно-обробних машин у державному архіві Одеської області на зберіганні не має, у зв`язку з чим надати архівну довідку про заробітну плату за 1987-1995 року не є можливим. Також вказано, що затребувані документи не відповідають профілю документів держархіву та мають зберігатися за місцем роботи протягом 75 років. За наявними відомостями станом на липень 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» не ліквідоване.

На адвокатський запит, Товариство з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» надало відповідь від 01.09.2020 року № 01/09, в якій зазначено, що Публічне акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-обробних машин» (скорочено ПАТ «БОМ») в результаті реорганізації було перетворено у Товариство з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» (скорочено ТДВ «БОМ»), у зв`язку з чим юридична особа Публічне акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-обробних машин» була припинена. Відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у встановленому Законом порядку. Підстава: Протокол № 1 від 28.04.2017 року. На даний момент, у зв`язку з відсутністю необхідної документації за вказаний період, яка б дозволяла встановити запитувані факти/ надання інформації (чи підтверджуючих документів) про рівень заробітної плати, атестацію сталеварного цеху, акредитації підприємства не є можливим.

На звернення позивача до Урядового контактного центру від 25.08.2020 №ШИ-11135107 щодо сприяння у видачі довідки за місцем роботи ТДВ «БОМ» про розмір заробітної плати, Головне управління держпраці в Одеській області, листом від 23.10.2020 року № 15-91-1401/03-13-10393, повідомило, що Головним управлінням було організовано проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування та під час виходу за адресою, зазначеною в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виявлено ознак провадження господарської діяльності Товариством. Додатково з`ясовано, що згідно наказу від 30.09.2020 №50/1-к керівництво заводу переведено на дистанційну форму роботи до 30.10.2020 та планується його подальше продовження такого режиму роботи відповідно до розпорядження Уряду. Після отримання можливості здійсненя на Товаристві заходу державного контролю з дотримання законодавства про працю, фахівцями Головного управління буде негайно проведено контрольний захід відносно ТДВ «БОМ» та після завершення заходу про його результати буде повідомлено.

В довідці від 03.09.2021 року № 26, виданій позивачу Товариством з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин», вказано: «У відповідності до вимог пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, обов`язковою умовою, встановленою чинним законодавством України, для видачі запитуваної Вами довідки є посилання на первинні документи з їх реквізитами за час виконання роботи, саме на підставі яких має бути видана зазначена довідка. У зв`язку зі зміною власника контролюючої частки корпоративних прав Товариства з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» станом на сьогоднішній день повідомляємо Вам, що документи, які б могли бути підставою для видачі довідки відповідно до вищевказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у Товариства з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» не збереглися. Таким чином, у Товариства з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» об`єктивно відсутні правові підстави для зазначення необхідних відомостей в запитуваній Вами довідці, а видача Товариством з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» довідки такої форми за відсутності первинних документів не відповідає нормам чинного законодавства України. Відтак, повідомити посаду та період роботи ОСОБА_1 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» для Товариства не є можливим, проте що інформацію можна отримати з трудової книжки вказаної особи. Додатково повідомляємо хронологію зміни найменування товариства: 27.07.1994 року наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №1076 на базі Одеського заводу будівельно-обробних машин було створене Відкрите акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-обробних машин». 26.02.1999 року за наказом Регіонального відділення по Одеській області №109 було завершено процес приватизації у Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин». 15.11.2012 року Відкрите акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-оздоблювальних машин» рішенням загальних зборів акціонерів перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-обробних машин» 27.04.2017 року на підставі Протоколу № 1 установчих зборів учасників Публічно акціонерне товариство «Одеський завод будівельно-обробних машин було реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин».

На звернення позивача, листами від 24.02.2022 року № 435-Ш-11.1-21, від 20.04.2022 № 673-Ш-11.1-21, Департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради повідомив, що документи з кадрових питань (особового складу) Одеського заводу будівельно-обробних машин, Одесского завода строительно-отделочных машин (мовою оригіналу), на зберігання не надходили.

Відповідно до встановлених обставин справи, позивач, при зверненні до органів ПФУ, надавав трудову книжку серії НОМЕР_1 , відповідно до якої вбачається, що позивач:

- 07.09.1987 прийнятий в РМЦ Одеського будівельно-обробного заводу слюсарем по ремонту устаткування 3 розряду, підстава: наказ №175 від 31.08.1987 (запис №13);

- 01.06.1988 у відповідності до введених нових умов оплати праці вважати слюсар-ремонтник третього розряду в РМЦ Одеського будівельно-обробного заводу,підстава: наказ №177 від 29.04.1988 (запис №14);

- 01.08.1989 переведений в ливарний цех Одеського будівельно-обробного заводу учнем-заливщиком метала, підстава: наказ №7 від 26.07.1989 (запис №15);

- 11.12.1989 присвоєний перший розряд сітки «СО» заливщика метала в ливарному цеху Одеського будівельно-обробного заводу, підстава: наказ №616к від 08.12.1989 (запис №16);

- 18.05.1993 присвоєний другий розряд заливщика метала в ливарному цеху Одеського будівельно-обробного заводу, підстава: наказ №116к від 17.05.1993 (запис №17);

- 12.05.1994 присвоєні суміжні професії:водій навантажувача 2 розряду (з правом водіння електро-кара) і звальщика шихти в печі і вагранки, підстава наказ № 125к від 12.05.1994 (запис 18);

- 04.07.1995 звільнений з Акціонерного товариства «Одеський завод будівельно-обробних машин».

В позовній заяві позивачем зазначено, що посади, на яких він працював продовж періодів з 07.09.1987 по 04.07.1995 містяться в Списку №1 та відносяться до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, в обґрунтування своєї позиції позивач вказує, що пільгові посади, на яких він працював у спірний період були передбачені Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинному впродовж спірного періоду роботи позивача), Розділом XI МЕТАЛООБРОБКА (11100000), підрозділом 1 Ливарне виробництво (11101000), зокрема: пунктом а) Робітники (1110100а), заливальник металу (1110100а-12176); та пунктом б) Керівники і спеціалісти (1110100б): майстер дільниці (1110100б-23428).

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту а) «Робітники» підрозділу 1 «Ливарне виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, пункту а) «Робітники» підрозділу 1 «Ливарне виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, пункту а) «Робітники» підрозділу 1 «Ливарне виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, право на пенсію за Списком №1 мають заливщики метала, старші заливщики, 1110100а-12176 Заливщики метала та 1110100а-12176 Заливальники металу, відповідно.

Відтак, робота позивача у період з 01.08.1989 року по 04.07.1995 року на посадах «учня-заливщика метала, заливщика метала першого розряду, заливщика метала другого розряду в ливарному цеху», які підтверджені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , відноситься до професійної діяльності (професій), що належать до Списку №1.

Щодо періоду роботи позивача з 07.09.1987 року по 31.07.1989 року на посадах "слюсар по ремонту устаткування 3 розряду в РМЦ, слюсар-ремонтник третього розряду в РМЦ", то з позовної заяви можна зробити висновок, що позивач відносить вказані посади до пунктом б) Керівники і спеціалісти (1110100б): майстер дільниці (1110100б-23428), підрозділу 1 Ливарне виробництво (11101000) Розділу XI МЕТАЛООБРОБКА (11100000) Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, відповідно до пункту а) «Керівники і спеціалісти» підрозділу 1 «Ливарне виробництво» розділу XI «Металообробка» Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, право на пенсію за Списком №1 мають 1110100б-23428 Майстри дільниць, старші майстри дільниць плавильних, заливальних (розливальних), кокільно-заливальних, термообробки лиття і обрубних відділень, прольотів і дільниць ливарного виробництва, що не є тотожним посадам «слюсар по ремонту устаткування 3 розряду в РМЦ, слюсар-ремонтник третього розряду в РМЦ».

Суд зазначає, що до Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, чинного на період роботи позивача з 07.09.1987 року по 31.07.1989 року, посади «слюсар по ремонту устаткування в РМЦ, слюсар-ремонтник в РМЦ» не включені.

При цьому, однією з умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що робота позивача у період з 07.09.1987 року по 31.07.1989 року на посадах «слюсар по ремонту устаткування 3 розряду в РМЦ, слюсар-ремонтник третього розряду в РМЦ», не відноситься до професійної діяльності (професій), що належать до Списку №1.

Таким чином, записи трудової книжки в повній мірі підтверджують зайнятість позивача у період з 01.08.1989 року по 04.07.1995 року на посадах «учня-заливщика метала, заливщика метала першого розряду, заливщика метала другого розряду в ливарному цеху», яка відноситься до Списка № 1.

При цьому, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №07 від 28.09.2023 року на заміну рішення про відмову №07 від 03.04.2023 року зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди, тобто період роботи позивача 07.09.1987 року по 04.07.1995 року зараховано до страхового стажу.

З викладеного слідує, що відповідач загалом не спростовує трудовий стаж позивача на зазначених роботах.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, підтверджуючим стаж роботи, є відповідні записи із зазначенням необхідних відомостей. Відповідачем не спростовані відомості, які зазначені у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працював або спірні періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до пільгового стажу роботи, або взагалі відсутні.

Суд ще раз наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При прийнятті даного рішення судом також враховано те, що оскаржуване рішення не містить будь-яких зауважень щодо порядку оформлення трудової книжки позивача. Також, відповідачем не заперечується, що в спірні періоди позивач працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії.

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку № 637 дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.

Слід разом з вищевикладеним зазначити, що усі записи про роботу позивача зазначені у його трудовій книжці оформлені належним чином, містять посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, не викликає сумнівів у їх достовірності.

Оцінюючи обґрунтованість посилань відповідача у листі від 11.09.2023 року № 25886-25968/Ш-02/8-1500/23, стосовно необхідності підтвердження періодів роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, - атестацією робочого місця, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пунктустатті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»- «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Суд вважає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також суд вказує на те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

В подальшому такі висновки Великої Палати Верховного Суду неодноразово враховано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.03.2021р. по справі №562/2103/16-а, від 08.09.2022р. по справі №200/8337/20-а, від 25.05.2022р. по справі №560/5334/20, від 18.02.2022р. по справі №360/4639/20.

Отже неможливо перекладати на позивача відповідальність за відсутність певних документів товариства щодо проведення атестації його робочого місця.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо неправомірного характеру відмови пенсійного органу у зарахуванні до стажу роботи позивача, який дає йому право на призначення спірної пенсії, періоду роботи з 01.08.1989 року по 04.07.1995 року на посадах «учня-заливщика метала, заливщика метала першого розряду, заливщика метала другого розряду в ливарному цеху», які підтверджені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та відноситься до професійної діяльності (професій), що належать до Списку №1.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час, позивач просить визнати протиправними дії щодо не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії відповідного періоду роботи, проте, суд зауважує, що відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області, прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, яким не зарахував до страхового стажу спірний період, тобто права позивача порушені рішенням, а не діями.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №07 від 28.09.2023 року на заміну рішення про відмову №07 від 03.04.2023 року, зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.09.1987 року по 04.07.1995 року за Списком №1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.03.2023 року з урахуванням висновків суду.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №07 від 28.09.2023 року на заміну рішення про відмову №07 від 03.04.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.09.1987 року по 04.07.1995 року за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.03.2023 року з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.10.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва