Справа № 120/6718/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2024 р. Справа № 120/6718/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Альчук М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Данильчук А.О.

представника позивача: Тепак Л.П.

представника відповідача: Пенської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень за результатами документальної планової виїзної перевірки. Зокрема, представник позивача зауважує, що перевірка проведена із порушення норм законодавства, а зміст та висновки акту перевірки є надуманими та безпідставними. Так, вказує, що відповідачем не враховано, що чинним законодавством не встановлено обов`язку з`єднувати або поєднувати РРО/ПРРО та POS-термінали. Відтак, позивачка вважає, що подвійне включення відповідачем до складу доходів суми кошти, які проведено позивачем через РРО та POS-термінали є безпідставними. Як наслідок, висновки контролюючого органу про заниження доходу (як за даними фіскальних чеків РРО, так і за даними POS-терміналу) є необґрунтованими та свідчать про помилковість висновків про заниження податку на додану вартість, податку на доходи з фізичних осіб, військового збору, ЄСВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій, та необхідність реєстрації податкових накладних за операціями з постачання товарів. Також зауважує на безпідставності доводів відповідача в частині несвоєчасної сплати військового збору, оскільки такий був помилково сплачений за іншими реквізити. Окрім того, акцентує увагу на тому, що на фізичних осіб-підприємців не поширюється дія Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Серед іншого зауважує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені в межах та на підставі чинного законодавства. Зокрема, представник відповідача наголошує, що всупереч чинним нормам законодавства позивач не проводив розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та не видавав відповідні розрахункові документи, що у свою чергу стало підставою для збільшення грошових зобов`язання з податку на додану вартість, податку на доходи з фізичних осіб, військового збору, ЄСВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій, та необхідність реєстрації податкових накладних за операціями з постачання товарів. Більше того зауважує, що позивачем під час здійснення перевірки не було надано підтверджуючих документів.

До суду від представниці позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказує, що позивач проводив розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавав відповідні розрахункові документи, що підтверджують виконання розрахункових операцій, та відображав вказані операції у складі доходу. Відтак, вважає, що включення відповідачем до складу доходу одні і ті ж суми коштів, які проведено позивачем через РРО та РОС-термінали, є помилковим. Також зауважує, що помилковість висновків щодо заниження позивачем сум доходу свідчить про необгрнутованість висновків щодо необхідності складення та реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних.

Окрім того, представницею позивачки до суду надано заяву про зміну позовних вимог, що пов`язана із тим, що контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № 022440705 на суму штрафних санкцій 34628582,34 грн було скасоване в частині 9872,28 грн та прийняте нове податкове повідомлення-рішення від 08.04.2024 за № на суму 34618710,06 грн.

На виконання вимог суду представником позивача надано до суду додаткові пояснення із долученням до них доказів, що підтверджують своєчасну сплату військового збору на інший бюджетний орган та фільтровані виписки.

Також представницею позивача до суду надано додаткові пояснення, у яких остання вказує, що позивачем у спірному періоді вірно задекларовано чистий оподатковуваний дохід, як різницю між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із господарською діяльністю. До вказаних пояснень представницею надано податкові декларації з податку на додану вартість за період, що охоплений перевіркою.

Відповідачем подано заперечення, у яких останні наголошує, що перевіркою порядку проведення розрахунків встановлено загальну суму проведених через РРО розрахункових операцій за весь перевіряємий період, яка склала 26678917,14 грн. У свою чергу до перевірки було надано інформацію з еквайрингу (проведені розрахунки через РOS-термінали АТ КБ "ПриватБанк", які використовувались в торгівельних об`єктах ФОП ОСОБА_1 , з сумами проведених в перевіряємому періоді розрахункових операцій в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів) при продажу товарів, загальна сума проведених розрахункових операцій становить 47107660,40 грн на розрахункові рахунки. Вказане на думку відповідача свідчить про часткове проведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи, видачею розрахункових документів та відображення операцій у складі доходу. Окрім того наголошує, що позивачем не було надано до перевірки документів, що підтверджують дані обліку доходів та витрат, що не пов`язано із веденням бухгалтерського обліку.

До суду від представниці позивачки надійшли додаткові пояснення, у яких вказано на помилковість висновків щодо того, що датою отримання доходу за готівковими операціями є дата надходження коштів на банківський рахунок, а не дата вказана у фіскальному чеку, оскільки датою отримання доходу за готівковими операціями є дата, вказана у фіскальному чеку у разі проведення розрахунків готівковими коштами та/або банківською платіжною карткою з використанням платіжного терміналу (POS-терміналу). До вказаних пояснень долучено заключні виписки із АТ КБ "ПриватБанку".

Також представницею позивачки надано письмові пояснення до судових дебатів та доповнення до письмових пояснень, у яких зауважує на недоліки акту перевірки. Таким чином, вважає, що визначення контролюючим органом податкових зобов`язань не підтверджених належними розрахунками без посилання на первинні документи, не ґрунтується на вимогах закону, а тому висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог ПК України у даній справі є необґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши доводи сторін, судом встановлені наступні обставини.

На підставі п. 77.4 ст. 77 п. 82.1 ст. 82, п.п. 69.35 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" , наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.09.2023 року № 2734к, плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2023 рік головним управління ДПС у Вінницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податку - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2022 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.208 року по 31.12.2022 року.

Відповідно до акту перевірки від 10.11.2023 року № 19460/-2-32-24-05/ вказаною перевіркою встановлено наступні порушення норм законодавства:

- порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних ociб на суму 6774097,71 грн;

- порушення пп. 1.2, 1.3 п. 16 1 підр. 10 розд. ХХ ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору на суму 564508,14 грн;

- порушення п. 51.l ст. 51, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку за період 2018-2022 рр., не у повному обсязі;

- порушення пп. 1.5 п. 161 підр. 10 розд. ХХ, п.54.2 ст.54, пп. 168.1.5, п. 168.1 ст. 168 п. 176.1 "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України в результаті несвоєчасного перерахування військового збору до бюджету в сумі 18157,13 грн, нарахованого (утриманого) за 2022 рік;

- порушення п. ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок на суму 823021,47 грн;

- порушення п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7920376,00 грн.;

- порушення п. 201.1, 201.4, 201.5, 201.7, 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті відсутності реєстрації протягом граничного строку податкових накладних за щоденними підсумками операцій на загальну суму ПДВ 7905103,96 грн відсутності реєстрацій податкових накладних за операціями постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування на суму 2419690,02 грн;

- порушення п. 1, 2 ст. З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, сума не проведених розрахункових операцій через РРО складає 5608,48 грн, наступні порушення вчинені в період з 04.01.2018 року по 31.12.2021 року на загальну суму 23078582,57 грн та в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 на загальну суму 24029077,83 гр.;

- порушення п. 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів;

- порушення пп. 16.1.2 п. 16.l ст. 16, п. 44.3 ст. 44 ПК України, у зв`язку із ненаданням до перевірки документів, що підтверджують дані обліку доходів та витрат.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки, головним управлінням ДПС України прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № за платежем податок на додану вартість на загальну суму 9900470,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 7920376,00 грн та штрафними санкціями в сумі 1980094 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 7989592,18 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 6774097,71 грн та штрафними санкціями в сумі 1215494,47 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № за платежем військовий збір на загальну суму 665799,35 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 564508,14 грн та штрафними санкціями в сумі 101291,21 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № за платежем військовий збір на загальну суму 8808,41 грн, в тому числі за штрафними санкціями в сумі 5310,83 грн та пені в сумі 3497,58 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № 022440705 на суму штрафних санкцій 34628582,34 грн за порушення п. 1, 2, 11 ст. З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № на суму штрафних санкцій 4073536,48 грн за порушення п. 201.1, 201.4, 201.5, 201.7, 201.10 ст. 201 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 № на суму штрафних санкцій 1020,00 грн за порушення п. 51.l ст. 51, п. 176.2 ст. 176 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 19.12.2023 року № на суму штрафних санкцій 1020 грн за порушення пп. 16.1.2 п. 16.l ст. 16, п. 44.3 ст. 44 ПК України;

- рішення від 19.12.2023 року № на суму штрафу 232823,52 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2023 року № Ф- на загальну суму 823021,47 грн.

Надалі рішенням про розгляд скарги ДПС України від 01.04.2024 року № 9145/6/99-09-06-03-02-06 податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 19.12.2023 року № 02244075 на суму штрафних санкцій 34628582,34 грн було скасоване в частині 9872,28 грн та прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 08.04.2024 року № на суму 34618710,06 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (пп. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України).

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до абз 5 п.п. 75.1.2 ст. 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

За приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Порядок проведення документальних планових перевірок регламентовано ст. 77 ПК України.

Згідно з п. 77.1, 77.2 зазначеної статті документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

За приписами п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Законом України від 15.03.2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) внесено зміни до ПК України щодо визначення особливостей з регулювання податкових правовідносин в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Відповідно до п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до 1 серпня 2023 року, планові виїзні документальні податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються.

Водночас, 01.08.2023 року набрав чинності Закон України від 30.06.2023 № 3219-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану", яким пункт 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено підпунктом 69.35, яким установлено, що тимчасово, на період з 01.08.2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок можуть бути включені виключно:1) платники податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції; 2) платники податків, які здійснюють діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес); 3) платники податків, які надають фінансові, платіжні послуги.

При цьому формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок та внесення змін до нього здійснюються без урахування вимог, передбачених п. 77.2 ст. 77 цього Кодексу.

Отже, пп. 69.35 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлює відмінні від статті 77 ПК України підстави для проведення документальної планової виїзної перевірки, а саме: спеціальне коло суб`єктів, які підлягають перевірці; спеціальний порядок формування плану-графіку та внесення змін до річних планів-графіків; спеціальний порядок повідомлення платників податків про перевірку.

Тобто, контролюючі органи мають право включати до плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції.

Матеріалами справи підтверджено, що перевірку було проведено на підставі п. 77.4 ст. 77 п. 82.1 ст. 82, п.п. 69.35 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 29.09.2023 року № 2734к та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2023 рік.

Відтак, суд відхиляє доводи позивачки щодо відсутності підстав для проведення перевірки.

Як свідчать матеріали справи, за результатами документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2022 року, контролюючим органом встановлено, зокрема заниження загального оподатковуваного доходу за вказаний період на суму 37633876,22 грн.

Так, перевіркою встановлено, що обсяг отриманої виручки від реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів згідно зі звітами про використання РРО (РК) з урахуванням даних електронних стрічок за 2018 рік склав 2254023,75 грн (виключно готівкою) (в т.ч. сума акцизного податку склала 107334,46 грн, сума податку на додану вартість - 357781,55 грн), протягом 2018 року отримана розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" виручку у грошовій формі за реалізовані товари, надані послуги (соняшник, пшениця, оренда) в сумі 1939687,33 грн (в т.ч. сума 323281,22 грн), а також встановлено, що за реалізовані товари через POS-термінали (розрахунки з еквайрину загальній сумі 3182957,75 грн. (в т.ч. сума ПДВ 530 492,96 грн.) на банківський рахунок надійшла виручка в сумі 3119287,77 грн, утримана комісія банком склала 63669,98 грн.

Відповідно до аналізованих відомостей за 2019 рік обсяг триманої виручки від реалізації товарів складає 2747055,10 грн (готівкові кошти) (в т.ч. сума акцизного податку склала 130812,15 грн, сума податку на додану вартість 436040,49 грн), також протягом 2019 року на розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" виручку у грошовій формі за надані послуги (оренда) в сумі 1100 грн (в т.ч. сума ПДВ 183,33 грн), а також встановлено, що реалізовані товари через POS-термінали (розрахунки з еквайрингу) в загальній сумі 4842132,11 грн (в т.ч. сума ПДВ 807022,02 грн.) на банківський рахунок надійшло виручки в сумі 4745279,63 грн, утримана комісія банку склала 96852,48 грн.

За 2020 рік контролюючи органом встановлено, що окрім отриманої виручки у розмірі 3023816,60 грн (в т.ч. сум акцизного податку 143991,27 грн, сума податку на додану вартість 479970,89 грн) від реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів згідно із звітами про використання РРО, позивачкою було здійснено реалізацію товарів через POS-терміналів в загальній сумі 6806003,19 грн (у тому числі ПДВ 1134333,87 грн). Так, на банківський рахунок надійшло виручки в сумі 6682295,83 грн, утримана комісія банком склала 123707,36 грн.

Згідно із звітами про використання РРО (РК) з урахуванням даних електронних стрічок обсяг отриманої виручки від реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів за 2021 рік склав 3507129,40 грн, в тому числі готівка в сумі 3507129,40 грн (в т.ч. сума акцизного податку склала 167006,16 грн, сума податку на додану вартість 556687,21 грн). Також встановлено, що за реалізовані товари через POS-термінали (розрахунки з еквайрингу) в загальній сумі 8247489,52 грн (в т.ч. сума ПДВ 1374581,59 грн), на банківський рахунок надійшло виручки в сумі 8099019,52 грн, утримана комісія банком склала 148470 грн.

Окрім того, перевіркою встановлено, що обсяг отриманої виручки від реалізації алкогольних напоїв, тютюнових виробів, будівельних матеріалів, господарських товарів, побутової хімії, тощо, згідно із звітами про використання РРО (РК) з урахуванням даних електронних стрічок за 2022 рік склав 15146892,29 грн готівковими коштами (в т.ч. сума акцизного податку склала 192210,55 грн, сума податку на додану вартість 2086172,18 грн). Також протягом 2022 року отримано на розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" виручку у грошовій формі за реалізовані товари в сумі 312000,00 грн (в т.ч. сума ПДВ 52000 грн), а також встановлено реалізацію товарів через POS-термінали (розрахунки в еквайрингу) в загальній сумі 24029077,83 грн (в т,ч. сума ПДВ 4004846,31 грн.), на банківські рахунки надійшло виручки в сумі 23825257,71 грн, утримана комісія банком склала 203820,12 грн.

Так, обсяг отриманої виручки від реалізації товарів за період, що охоплений перевіркою, згідно зі звітами про використання РРО склав 26678917,14 грн та за даними щодо коштів, які надійшли на розрахункові рахунки позивачки - 47107660,40 грн.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано жодних документів для ідентифікації товарів/послуг, які реалізовані через POS-термінал.

Водночас, відповідно до даних податкових декларацій, що самостійні подані позивачкою, сума чистого оподатковуваного доходу складає 813533,08 грн, коли за даними перевірки з урахування сум отриманої виручки від реалізації товарів згідно з звітами про використання РРО (РК) та відомостей з еквайринингу така сума складає 38447409,29 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи представниці позивачки щодо того, що при здійсненні розрахунків, контролюючим органом взято суму коштів виручки по еквайрингу без виключення сум податку на додану вартість, акцизного податку та комісії банку.

Так, з матеріалів акту перевірки, судом встановлено, що розраховуючи відповідні суми оподатковуваного доходу, контролюючим органом виключено утриману комісію банком (за 2018 рік - 63669,98 грн, за 2019 рік - 96852,48 грн, за 2020 рік - 123707,36 грн, за 2021 рік - 148470 грн, за 2022 рік - 203820,12 грн), суми сплаченого податку на додані вартість (за 2018 рік 853774,18 грн, за 2019 рік - 807205,35 грн, за 2020 рік - 1502159,04 грн, за 2021 рік - 1905892,83 грн, за 2022 рік - 4056846,31 грн) та акцизного податку.

Окрім того, суд зауважує, що загальна сума таких платежів є неспівмірною із сумою коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок від реалізації товарів.

Щодо доводів представниці позивачки про подвійне включення до складу доходу суми коштів, які проведено платником податків через РРО та POS-термінали, суд вказує на їх безпідставність, оскільки позивачкою не заперечується факт не проведення розрахунків по еквайрингу через РРО із посиланням на технічні характеристики пристрою.

Водночас, суд погоджується з доводами представниці позивачки, що поповнення власними грошовими коштами розрахункового рахунку не може розцінюватися, як дохід платника податку за умови, що сума такого поповнення не перевищує суми коштів, отриманих платником у ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (до каси) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод. До складу витрат уключаються тільки витрати, пов`язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.

Власні кошти, які фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі), оскільки згідно з правилами п. 177.2 ст. 177 ПК України до складу загального оподатковуваного доходу зараховується саме виручка, що надійшла фізичній особі - підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі від провадження господарської діяльності.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у постановах від 24.02.2020 року у справі № 440/4443/18, від 03.05.2022 року у справі № 824/348/20-а, але не виключно, звертав увагу на те, що власні кошти, які фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування зараховує на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) та не впливають на визначення загального оподатковуваного доходу.

Разом з тим, з наданих представницею позивачки заключних виписок з АТ КБ "ПриватБанк" за періоди, що перевірялися, судом встановлено, що позивачка неодноразово здійснювала переказ власних коштів на свої інші карткові рахунки.

Так, матеріали заключних виписок по картковому рахунку НОМЕР_1 містять поодинокі відомості щодо готівкових надходжень власних коштів (наприклад, а.с. 139, том 3).

Разом з тим, судом встановлено, що такі надходження не відображені контролюючим органом в таблиці з розрахунку надходження коштів (виручки) на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_1 , тобто не включені до доходу позивачки.

Окрім того, з наданих банківських виписок, судом встановлено, що позивачка здійснювалася перекази власних коштів з банківський рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 .

Принагідно, суд зауважує, що кошти отримані на рахунок позивачки НОМЕР_4 не були предметом дослідження у цій перевірці.

Водночас з рахунку НОМЕР_4 позивачка здійснювала переведення між власними рахунками із призначення платежу "власні кошти" (наприклад, а.с. 11, 197 том 11).

Відповідно до наданого котролюючим органом розрахунку, такі переведення, відповідно до норм законодавства не включені у розрахунок еквайрингового доходу позивачки.

Водночас, суд зауважує, що під час перевірки питання правильності включення фізичною особою-підприємцем того чи іншого виду витрат до складу витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, дослідженню підлягають відповідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які складаються під час здійснення тієї чи іншої господарської операції та які мають бути належним чином оформленими.

Тобто, суд зауважує, що факт внесення підприємцем на поточний рахунок саме власних коштів, а не виручки від реалізації повинен бути документально підтверджений.

Натомість, суми, що включені податковим органом до доходу позивача за даними банківських рахунків НОМЕР_5 та НОМЕР_2 від ФОП ОСОБА_1 у виписках відповідного банківського рахунку містять відмітку у призначенні платежу щодо того, що такий є оплатою за товар.

Відтак, позивачкою не спростовано того факту, що відповідні суми надійшли від реалізації товару та не є переказом особистих коштів.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що головним управлінням ДПС у Вінницькій області правомірно включено до складу оподатковуваного доходу суму коштів розрахункових операцій в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів) у розмірі 37633876,22 грн, а відтак, збільшено зобов`язання ФОП ОСОБА_2 з податку на додану вартість в сумі 7904477 грн, податку на доходи з фізичних осіб в сумі 6774097,71 грн (37633876,22 грн * 18%), військового збору в сумі 564508,14 грн (37633876,22 грн *1,5%), ЄСВ в сумі 823021,47 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску).

Тобто податкові повідомлення рішення від 19.12.2023 за № , № , № , № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2023 року за № Ф- прийняті на підставі та в межах чинного законодавства.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 08.04.2024 року № , суд керується таким.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - № 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п.1);

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (п. 2);

- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями (п. 11).

Принагідно, суд зауважує, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених Законом № 265/95-ВР, зареєстрованим у встановленому порядку РРО або ПРРО, чи заповнений вручну (абз. 9 ст. 2 Закону № 265/95-ВР) .

Форму та зміст розрахункового документа визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за № 220/28350 (далі - Положення № 13).

Пунктом 2 розділу II Положення № 13 визначено обов`язкові реквізити, які має містити фіскальний касовиий чек. При цьому розрахункові документи, що створюються РРО, так і ПРРО є однаковими і повинні відповідати вимогам Положення № 13.

Так, відповідно до п. 2 Фіскальниий чек має містити такі обов`язкові реквізити: найменування суб`єкта господарювання (рядок 1); назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику "Типи об`єктів оподаткування" та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2); адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/ квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3); для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальниий податковиий номер платника ПДВ, якиий надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери "ПН" (рядок 4); для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковиий номер або серія та номер паспорта / номер ID картки (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера обліковоії картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), перед яким друкуються великі літери "ІД" (рядок 5); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість одиниці виміру придбаного товару (отриманої послуги) (рядок 6); код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7); цифрове значення штрихового коду товару (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством, а у разі непередбачення - за бажанням платника) (рядок 8); цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9); назва товару (послуги), вартість, літерне позначення ставки ПДВ (рядок 10); ідентифікатор екваєра та торгівця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати (рядок 11); ідентифікатор платіжного пристрою (рядок 12); сума комісійної винагороди (у разі наявності) (рядок 13); вид операції (рядок 14); реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки), допустимі правилами безпеки платіжної системи, перед якими друкуються великі літери "ЕПЗ" (рядок 15); напис "ПЛАТІЖНА СИСТЕМА" (найменування платіжної системи, платіжний інструмент якої використовується, код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі та/або код транзакції в платіжній системі, значення коду) (рядок 16); підпис касира (якщо це передбачено правилами платіжної системи), перед яким друкується відповідно напис "Касир" (рядок 17); підпис держателя електронного платіжного засобу (платіжної картки) (якщо це передбачено правилами платіжної системи) в окремих рядках, перед якими друкуються відповідно написи "Касир" та "Держатель ЕПЗ" (рядок 18); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), суму коштів за цією формою оплати та валюту операції (рядок 19); загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО" (рядок 20); для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери "ПДВ" (рядок 21); для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком літерне позначення, розмір ставки такого податку, загальна сума такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку (рядок 22). У реквізиті "Акцизний податок" його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; заокруглення (рядок 23); до сплати (рядок 24); фіскальниий номер касового чека/фіскальний номер електронного касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина, секунда) проведення розрахункової операції (рядок 25); QR-код, якиий містить у собі код автентифікації повідомлення (МАС) цього чеку, дату і час здійснення розрахункової операції, фіскальний номер касового чека/фіскальний номер електронного касового чека, суму розрахункової операції, фіскальний номер РРО/ фіскальний номер ПРРО) (рядок 26); для касового чека, що створюється програмним реєстратором розрахункових операцій; позначку щодо режиму роботи (офлайн/онлайн), в якому створений касовий чек програмним реєстратором розрахункових операцій (рядок 27), контрольне число, сформоване в режимі офлайн (рядок 28); заводськиий номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ЗН". Заводський номер для програмних реєстраторів розрахункових операцій не зазначається (рядок 29); фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН" або фіскальний номер програмного реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН ПРРО" (рядок 30); напис "ФІСКАЛЬНИИЙ ЧЕК" та графічне зображення найменування або логотипу виробника (рядок 31).

Водночас, відповідно до пункту 4 розділу II Положення № 13, рядки 11 - 18 фіскального касового чека заповнюються у разі застосування під час проведення розрахунків лише з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та платіжного терміналу, з`єднаного або поєднаного з реєстратором розрахункових операцій, незалежно від його виду (РРО чи ПРРО) або сфери призначення.

Верховний Суд в постанові від 03.11.2023 у справі № 640/23582/21 сформулював правову позицію щодо застосування норм пункту 4 розділу ІІ Положення № 13.

Зокрема Верховний Суд вказав, що суб`єкт господарювання при здійснені розрахункової операції в розрахунковому документі зазначає рядки 10-17, зазначені в пунктах 2, 4, 5 розділу ІІ Положення №13 (нумерація рядків фіскального чеку в редакції до липня 2021 року) лише у разі застосування під час проведення розрахунків електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу, з`єднаного або поєднаного з реєстратором розрахункових операцій. У разі, якщо платіжний термінал не з`єднаний з РРО, господарюючий суб`єкт не зобов`язаний вказувати ці реквізити в розрахунковому документі. В такому випадку немає підстав розцінювати не відповідність (не роздрукування, не видача) розрахункового документу встановленим вимогам, як порушення п.п.1,2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Діючим законодавством не встановлено обов`язку використовувати лише платіжні термінали, з`єднанні або поєднанні з РРО/ПРРО. Не заповнення у фіскальному чеку рядків 10 - 17 не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, а згаданий чек підтверджує виконання розрахункової операції.

Принагідно, суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи, реєстратор розрахункових операцій, який використовувався позивачем у господарській діяльності, не був та не міг бути поєднаний з платіжним терміналом через його технічні особливості та особливості його програмного забезпечення, що унеможливлювало здійснення обміну даними між вказаними пристроями.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а третій з п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Як свідчить акт перевірки та аналізоване оскаржуване податкове повідомлення-рішення, зокрема, підставою для застосування штрафних санкцій став факт не проведення через РРО розрахунків по еквайрингу.

Пунктом 7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ (далі - Закон № 2346-ІІІ) визначено, що відповідно до п. 1.14 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Тобто, сам по собі електронний платіжний засіб не є повноцінним без платіжного пристрою, який є технічним посередником між електронним платіжним засобом та рахунком, до якого він емітований.

Згідно з п. 1.32-2 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ платіжний пристрій - це технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування тощо), який дає змогу користувачеві здійснити операції з ініціювання переказу коштів, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою. Таким платіжним пристроєм, зокрема, є РОS-термінал - (з англ. "Точка продажу").

Відповідно до п. 1.9 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі.

Згідно з п. 3 розділу V "Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" затвердженого Постановою НБУ від 05.11.2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" (далі - Положення №705) приймати платіжні картки до сплати за товари/послуги продавець може тільки після укладання договору еквайрингу з банком, адже тільки такий договір надає право продавцю (у договорі еквайрингу він називається торговцем) приймати картки до оплати.

Отже, POS-термінал дозволяє приймати оплату від покупців за місцем продажу товарів/послуг не готівкою, а платіжними картками, якими ініціюється переказ коштів з рахунку покупця на рахунок торговця за посередництвом банка-екваєра. У випадку застосування POS-терміналу вже не виникає жодних сумнівів щодо того, що це розрахункова операція. Розрахунок з покупцем проходить негайно в реальному часі, приймання карток здійснюється працівником - оператором POS-терміналу.

Таким чином, приймання платежів за договором еквайрингу за допомогою POS-терміналу фактично є прийманням від покупця платіжних карток, що як раз і є ознакою розрахункової операції.

Відтак, суд наголошує, що усі еквайрингові платежі слід реєструвати через РРО.

Розвиваючи вказане, суд зауважує, що положенням № 705 визначено, що сліп - це паперовий документ, який підтверджує здійснення операції з використанням платіжної картки і містить набір даних щодо цієї операції та реквізити платіжної картки.

Однак у розумінні Закону № 265/95-ВР, сліп (квитанція) не є розрахунковим документом.

Таким чином, всупереч наведеному вище, у ході судового розгляду справи, підтверджено встановлений перевіркою факт непроведення ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій по еквайрингу через реєстратори розрахункових операцій та, відповідно, не видачі розрахункового документу встановленої законодавством форми.

Разом з тим, суд акцентує увагу, що не відносяться до розрахункових операцій та не потребують застосування РРО/ПРРО розрахунки за товари (послуги) через: установу банку (кошти перераховуються із розрахункового рахунку на розрахункових рахунок); безпосереднє внесення готівки через касу банку з подальшим зарахуванням на розрахунковий рахунок; платіжний термінал та/або ПТКС, який належить банку.

Суд зауважує, що з технічної точки зору між фізичною особою-підприємцем і фінансовою установою, якій належить платіжний сервіс, відбувається саме операція з безготівкового переказу коштів, для проведення якої застосування РРО не є обов`язковим.

Так, якщо оплату здійснено через банківські системи обслуговування за реквізитами розрахункового рахунку у форматі IBAN (перерахунок коштів з розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок без еквайрингу), це не потребує застосування РРО/ПРРО, оскільки немає ознак розрахункових операцій відповідно до вимог Закону № 265/95-ВР.

Натомість, наданий відповідачем розрахунок надходження коштів на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_1 свідчить про те, що контролюючим органом у суму не проведених через РРО безготівкових операцій по еквайрингу включено виручку з грошових переказів у форматі IBAN.

Відтак, суд дійшов висновку, що вказана контролюючим органом сума, яка надійшла по розрахункам саме за послугою еквайрингу та з якої, відповідно, було розраховано штрафні санкції згідно ч. 1 ст. 17 Закону 265/95-ВР не є підтвердженою належними доказами.

Відтак, розрахунок суми штрафу в оскаржуваних податковому повідомленні-рішенні є неправильним, що свідчить про його невідповідність критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Окрім того, суд зауважує, що вчинення порушення позивачем у вигляді проведення розрахункової операції через РРО розрахункових операцій з реалізації алкогольних напоїв без зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, а так само застосовування РРО без використання режиму попереднього програмування коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів відповідачем не доведено належними та достовірними доказами.

Так, суд зауважує, що контролюючий орган не зазначив, яке акцизне маркування було на алкогольних напоях, що реалізував позивач, старого чи нового зразка, дата придбання товару, документи, які підтверджують порушення позивачем при реалізації підакцизного товару.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2024 року по справі № 520/4564/23 зазначив, що у спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена, є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.

Отже, суд вважає, що належним доказом, який підтверджує обставини, які підлягають доказуванню, є саме розрахунковий документ (фіскальний чек), створений в паперовій та/або електронній формі реєстратором розрахункових операцій, зареєстрованим на господарській одинці платника, або його електронна копія, подана платником до органів ДПС дротовими або бездротовими каналами зв`язку.

Збір, зберігання та використання електронних копій розрахункових документів, перевірку справжності та достовірності розрахункових документів забезпечує інформаційна система СОД РРО. Згідно з визначенням, наведеним у ст. 2 Закону № 265/95-ВР, саме електронні копії розрахункових документів можуть використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.

Відповідач, який має доступ до СОД РРО та електронних копій розрахункових документів, створених на господарському об`єкті позивача, не долучив до акту перевірки копії відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків), які створювалися/видавалися при здійсненні розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів (зокрема алкогольних напоїв), при проведенні яких позивач, як стверджує відповідач, порушив вимоги п. 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відтак, суд дійшов до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08.04.2024 року № .

Щодо встановленого головним управлінням ДПС у Вінницькій області порушення позивачкою п. 201.1, 201.4, 201.5, 201.7, 201.10 ст. 201 ПК України, суд зазначає наступне.

За приписами п. 201.1 ст. 201 ПК Українина дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи а зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

При цьому, згідно з абз. 4 цього ж п. 201.10 ст. 201 ПК України податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У силу абз. 14 п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цьогоКодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

З аналізу процитованих положень слідує, що продавець товарів/послуг зобов`язаний зареєструвати в ЄРПН податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Перевіркою встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 здійснювала реалізацію тютюнових виробів за готівку через реєстратор розрахункоих за період з 01.02.2022 року по 31.12.2022 року обсяг постачання склав 2419690,02 грн (а.с.157-158, том 1).

Разом з тим, суд наголошує, що відомості щодо реєстрації податкових накладних складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування відсутні.

Водночас, матеріали справи не містять доказів підтвердження реєстрації податкових накладних, як вказує на те позивачка.

Окрім того, як встановлено в ході судового розгляду, позивачкою було здійснено реалізацію товарів, за які кошти надходили на розрахункові рахунки на загальну суму 47430623,73 грн (сума ПДВ склала 7905103,96 грн).

Вказане, відповідно, мало за собою правовим наслідком складення відповідних податкових накладних у встановлений законодавством строк.

Разом з тим, відомості щодо реєстрації відсутні.

Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № .

Щодо встановленого відповідачем порушення порушення пп. 1.5 п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ, п. 54.2 ст.54, пп. 168.1.5, п. 168.1 ст. 168 п. 176.1 "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Підпунктами 1.5 та 1.6 п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ ПК України встановлено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Так, п. "а" ч. 176.2 ст. 176 ПК України, визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до акту перевірки, контролюючим органом встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету утриманий військовий збір при виплаті заробітної плати та виплати громадянам доходів від здачі земельних часток (паїв) в оренду протягом 2022 року в сумі 18157,13 грн.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, а саме, наданими фільтрованими виписками АТ КБ "ПриватБанк" та платіжними дорученнями (а.с. 212-246, том 1) підтверджується здійснення сплати позивачкою відповідних сум військового збору у визначений законодавством строк.

Разом з тим, такі здійсненні із помилковим визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні.

Судом враховано, що ч. 1 ст. 43 та ч. 5 ст. 45 БК України, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений п. 57.1 ст. 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів.

Подібний правовий висновок відображено у постанові Верховного Суду від 09.02.2019 року у справі № 812/195/18.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо податкового повідомлення-рішення від 19.12.2023 № на суму штрафних санкцій 1020 грн за порушення п. 51.l ст. 51, п. 176.2 ст. 176 ПК України, суд керується таким.

Платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу (п. 51.l ст. 51 ПК України).

У відповідності до вимог пп. "а", п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податків зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього Кодексу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу, мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Відповідальність за порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків передбачена у статті 119 ПК України.

Так, згідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.

Отже, із аналізу наведених приписів податкового законодавства слідує, що платник податків як податковий агент має обов`язок подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.

Водночас, подання такої інформації не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), є наслідком притягнення такого платника податків до відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не відображено в податкових розрахунках (форма № 1ДФ до 2021 року) та додатках 4ДФ до податкових розрахунків із 2021 року відомостей про нарахування/виплату доходів самозайнятим особам (ознака доходу 157), надання поворотної фінансової допомоги (ознака доходу 153), зокрема: ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за 2 квартал 2018 року в сумі 174960 грн; ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за 1,3,4 квартали 2018 року в сумі 18386,74 грн., 1,2,3,4 квартали 2019 року в сумі 30023 грн, 1,2,3,4 квартали 2020 року в сумі 26120,29 грн, 1,2,3,4 квартали 2021 року в сумі 57161,66 грн., 1,2,3,4 квартали 2022 року в сумі 57542 грн; ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_8 ) за 3 квартал 2018 року в сумі 104000 грн, 4 квартал 2019 року в сумі 5000 грн, 2 квартал 2020 року в сумі 8600,00 грн, 3 квартал 2020 року в сумі 50000 грн, 4 квартал 2020 року в сумі 20000 грн, 1 квартал 2021 року в сумі 131000 грн, 1 квартал 2022 року в сумі 20000 грн, як надання поворотної фінансової допомоги; ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_9 ) за 2,3,4 квартали 2018 року в сумі 856275,96 грн, 1,2,3,4 квартали 2019 року в сумі 48000 грн, за 1,2,3,4 квартали 2020 року в сумі 49954 грн, за 1,2,3,4 квартали 2021 року в сумі 33210 грн; ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_10 ) за 3 квартал 2022 року в сумі 69094,24 грн; ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_11 ) за 2 квартал 2022 року в сумі 405284 грн; ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_12 ) за 1,2 квартали 2019 року в сумі 49500 грн; ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_13 ) за 3 квартал 2019 року в сумі 37440 грн; ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_14 ) за 2 квартал 2022 року в сумі 75300 грн; ФОП ОСОБА_12 , (РНОКПП НОМЕР_15 ) за 4 квартал 2019 року в сумі 25079 грн; ФОП ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_16 ) за 2,3 квартали 2020 року в сумі 56330,76 грн, 1,3 квартали 2021 року в сумі 21519,54 грн; ФОП ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_17 ) за 1 квартал 2022 року в сумі 11621,09 грн.

Принагідно, суд зауважує, що посилання на те, що зазначені відомості або помилки не призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку є помилковими, оскільки, невідображення в розрахунку інформації апріорі автоматично призводить до зменшення та /або збільшення податкових зобов`язань платника податку.

А відповідно, за умови встановлених вище фактів подання позивачем податкової звітності не у повному обсязі, які позивачкою не спростовані жодними іншими доказами, і ним не оспорюються, суд приходить до висновку, що за таке порушення позивачка підлягає притягненню до відповідальності у вигляді застосування до нього штрафу у розмірі, встановленому п.119.1 ст.119 ПК України.

Відтак, судом не встановлено протиправності податкового-повідомлення рішення від 19.12.2023 № .

Окрім того, у ході податкової перевірки, позивачкою не було надано контролюючому органу документів, що підтверджують дані обліку доходів та витрат. Вказане підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачкою.

Згідно з абзацом першим п. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3 цієї статті регламентовано, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

Відповідно до пп.16.1.2 п.16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Крім того, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (абзац перший п. 85.2 ПКУ).

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених ПКУ, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.8 ст. 85 ПКУ).

Аналогічно абзацом першим п. 85.4 ПКУ встановлено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 121.1 ст. 121 ПК України, передбачено, що у разі незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Таким чином, суд зауважує, що предстаницею позивачки помилково ототожнено застосування штрафу у зв`язку із ненаданням документів під час перевірки із порушенням ведення бухгалтерського обліку.

Відтак, головним управлінням ДПС у Вінницькій області правомірно застосовано до платника податку штрафні санкції.

Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2023 року № .

Окрім того, суд відхиляє доводи позивачки про порушення складення акту перевірки.

Так, суд зауважує, що саме по собі порушення порядку оформлення акту перевірки, його формальні недоліки, не можуть бути підставою для скасування ППР.

Розвиваюче вказане, суд зауважує, що лише в сукупності з іншими порушеннями недоліки акту перевірки можуть слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролерів. Вказане, зокрема, стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Окрім того, суд зауважує, що аналізований у ході розгляду справи текст акта перевірки повинен детально відображає зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідає встановленим висновкам про вчинені платником податків порушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з огляду на встановлену протиправність податкових повідомлень-рішень від 19.12.2023 року № та від 08.04.2024 року № , суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_18 ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішень, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 19.12.2023 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 08.04.2024 року № .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович