Справа № 314/3696/24
Суддя: Мінгазов Р. В.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/33/2024
Справа № 314/3696/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Мінгазова Р.В., за участі секретаря Демко К.І., представника позивача, адвоката Ковальова Д.В., представниці відповідача Коваль В.М., розглянувши в режимі відеоконференції з представником відповідача, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

26 вересня 2024 року за підсудністю з Вільнянського районного суду Запорізької області до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовано наступним.

26 липня 2024 року посадовою особою відповідача головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В., винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00020935, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 10.07.2024 він, як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу на 5,188 % (2,075 тонни), чим порушив п. 22.5 ПДР. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. 00 коп.

З зазначеною постановою позивач не згодний та вважає її протиправною з наступних підстав.

Дійсно, 10 липня 2024 року належний позивачу транспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 перебував у рейсі та перевозив сільськогосподарську продукцію. Ця продукція перевозилась в спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі SPIER SGL 390, д/н НОМЕР_2 в одному контейнері.

Як вбачається з розміру штрафу, накладеного на позивача за оскаржуваною постановою, відповідачем застосовано норму ч. 2 ст. 1321 КУпАП щодо перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами від 5 % до 10 %. З самого тексту постанови видно, що розраховане відповідачем перевищення становило 5,188 %. Величина максимальної маси транспортного засобу, яка була застосована відповідачем при проведенні розрахунків, становить 40 тонн, в той час як тим же п. 22.5 ПДР таку максимальну масу для двовісних автомобілів (тягачів) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, становить 42 тонни.

Таким чином, якщо б відповідач взяв до уваги дійсні відомості щодо транспортного засобу позивача, перевищення маси було б значно менше застосованих відповідачем 5 %.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повністю заперечує проти задоволення позову. Доводи відзиву на позовну заяву зводяться до наступного.

Автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано належний позивачу транспортний засіб DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 , визначена маса якого становила 46,75 тонн, що на 5,188 % більше від максимально дозволеної нормативної (40 тонн).

Вказана інформація відображена в оскаржуваній постанові та є підставою для застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

Твердження позивача щодо того, що перевезення здійснювалось у напівпричепі-контейнеровозі, не спростовує доводів посадової особи, що склала постанову, оскільки максимальне значення маси автомобіля у 42 тонни, що визначене п. 22.5. ПДР, має застосовуватись лише в тому випадку, якщо перевезення фактично здійснюється за допомогою контейнерів та змінних кузовів. В іншому випадку, як встановлено в даній справі, має застосовуватись показник максимальної маси у 40 тонн, що і було зроблено посадовою особою, яка склала оскаржувану постанову.

В цьому зв`язку представник відповідача звернула увагу на те, що відповідно до приписів чинного законодавства, контейнери, за допомогою яких здійснюється перевезення вантажів транспортними засобами, підлягають обов`язковій сертифікації. В даному випадку позивач не надав відповідного сертифікату, як і не надав жодних інших доказів на підтвердження факту перевезення вантажу 10.07.2024 саме за допомогою контейнерів, які б мали відповідне обов`язкове маркування.

Крім того, конструкція вантажних контейнерів, за допомогою яких здійснюється перевезення вантажів, має відповідати певним вимогам, які встановлені відповідними стандартами. Як вбачається зі знімків фотофіксації, на напівпричепі не вбачається наявність проміжних та нижніх кутових фітингів, на які має спиратися контейнер при його перевезенні. Не видно на фотографіях також жодного маркування (зокрема номеру(ів) контейнера(ів)), яке є обов`язковим для контейнерів, за допомогою яких перевозиться вантаж.

Крім того, позивачем не надано копії договору про перевезення вантажу саме за допомогою контейнерів, а надано лише товарно-транспортну накладну, яка не може бути належним доказом того, що перевезення здійснювалось саме за допомогою контейнера (ів).

Таким чином, посадова особа, яка склала оскаржувану постанову, діяла у повній відповідності до вимог закону і правомірно взяла до розрахунку саме величину у 40 тонн, а не у 42 тонни, на чому наполягає позивач.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Ковальов Д.В. підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити позов з підстав, що в ньому зазначені.

Представниця відповідача в судовому засіданні підтримала доводи відзиву на позовну заяву та з підстав, які в цьому відзиві зазначені, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши документи по суті спору, що подані сторонами, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків.

26.07.2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В. винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00020935 відносно позивача за порушення ч. 2 ст. 1321 КУпАП. Обставини викладені наступним чином: «10.07.2024 о 20 год. 41 хв., за адресою Н-08, км 468+739, Запорізька обл. DAF XF 105.460, ДНЗ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,188 % (2,075 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн».

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 1321 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

В даній справі працівником відповідача було встановлено перевищення позивачем встановлених вагових норм на 5,188 % та застосовано відповідний штраф в розмірі 8500 грн. (500 н.м.д.г.).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2021) встановлено максимальну фактичну масу транспортних засобів, рух яких по автодорогам державного значення допускається: вантажний двовісний автомобіль 18 тонн; вантажний трьохвісний автомобіль 25 або 26 (за дотримання певних умов) тонн; вантажний чотирьохвісний автомобіль 32 тонни; вантажний чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 тоннн; комбінований двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 тоннн; комбінований двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тоннн; комбінований трьохвісний автомобіль (тягач) з двохвісним або трьохвісним напівпричепом 40 тоннн; комбінований двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тоннни; комбінований трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тоннни.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено різні нормативи для руху контейнеровозів та для руху інших транспортних засобів та їх составів.

Щодо доводів позивача про те, що у оскаржуваній постанові вказано дозволена максимальна фактична вага 40 тонн, при тому що відповідно до пп. б) п. 22.5 ПДР максимальне значення для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), становить 42 тонни, суд зазначає наступне.

Суд констатує, що всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512 оскаржувана постанова не містить інформації про тип транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо) та взагалі не містить інформації щодо напівпричепа, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення, встановлених законодавством вагових норм.

В оскаржуваній постанові працівник відповідача зазначив лише такі дані щодо транспортного засобу позивача: DAF XF 105.460, ДНЗ НОМЕР_1 . Відомостей про причеп (або напівпричеп) постанова не містить.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданим ТСЦ 2348, транспортний засіб марки «DAF», моделі «XF 105.460» є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , що видане ТСЦ 6347, транспортний засіб марки «SPIER», моделі «SGL 390» є спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур) з можливістю самоскидного розвантаження.

З огляду на встановлення пунктом 22.5 ПДР України різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на вісі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 1321 КУпАП.

Суд також враховує, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року за № 363, визначено, що:

вантажний контейнер це одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше);

напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів;

сідельний тягач це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Тобто, контейнеровоз це тип напівпричепа, що здійснює перевезення одного або більше контейнерів.

Отже, згідно п. 22.5 ПДР України загальна допустима вага перевезення для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) становить 42 тоннни, а тому розрахунки щодо перевищення нормативних параметрів є невірними внаслідок використання невірних вихідних даних.

Посилання відповідача на відсутність у вантажі, що перевозився, ознак контейнеру з огляду на відсутність маркування на ньому, суд оцінює критично, оскільки можливе недотримання перевізником вимог щодо перевезення вантажу в контейнері не є свідченням того, що транспортний засіб рух якого зафіксовано в автоматичному режимі не відповідає ознакам контейнеровоза для цілей застосування положень п 22.5 Правил дорожнього руху, оскільки зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб позивача є напівпричіпом - контейнеровозом.

З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята на підставі непідтверджених висновків щодо порушення позивачем вимог п. 22.5 ПДР України в частині перевищення нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Вказані висновки неодноразово викладались в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які докази, які б підтвердили порушення позивачем ПДР відсутні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з підстав недоведеності суб`єктом владних повноважень факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1321 КУпАП, відтак справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача надано до суду копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 12.08.2024; попередній розрахунок судових витрат від 12.08.2024 та документи щодо підтвердження повноважень адвоката на його представництво інтересів позивача в суді.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 4000 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1321, 251, 252 КУпАП України, ПДР України, ст.ст. 6, 8, 9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антонновича, буд. 51) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову у справі про адміністративні правопорушення серії АА № 00020935 від 26 липня 2024 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 1321 КУпАП.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) у встановленому КАС України порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29.10.2024

Суддя: Р.В. Мінгазов