Справа № 240/3838/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/3838/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про переведення його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про переведення його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що неодноразово звертався до відповідача в усному порядку, а також з рапортом від 19.02.2024 про переведення його за станом здоров`я до іншого місця подальшого проходження служби й при цьому свій стан здоров`я підтверджував необхідними доказами, однак такі звернення та рапорт відповідачем розглянуті і вирішені не були, чим допущено протиправну бездіяльність.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши її фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був мобілізований 27.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до відміток у військовому квитку ОСОБА_1 з 27.06.2023 курсант Військової частини НОМЕР_1 , з 10.08.2023 - солдат, старший стрілець Військової частини НОМЕР_2 , з 02.09.2023 по 02.02.2024 - перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , а з 03.02.2024 - курсант Військової частини НОМЕР_1 .

01.09.2023 солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне уламкове сліпе поранення лівого голіностопа та вогнепальне уламкове поранення верху спини за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини поблизу АДРЕСА_1 , що зафіксовано у наявних в матеріалах справи копіях первинних медичних карток від 01.09.2023 та довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 642/3189 від 27.09.2023, складеної Військовою частиною НОМЕР_2 .

Крім того, у довідці Військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради за № 377 від 31.10.2023 зазначено, що ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В довідці ж Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 за № 210 від 15.01.2024 вказано таке:

«Наслідки вогнепальних осколкових сліпих поранень (01.09.2023) ділянки лівого гомілково-стопного суглобу, лівої надлопаткової ділянки у вигляді післявогнепальних рубців вищевказаних ділянок, наявності стороннього тіла (металевого осколку) порожнини лівого плечового суглобу, посттравматичного деформуючого артрозу правого плечового суглобу II стадії з помірним порушенням функції. Травма легкого ступеню важкості.

Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (Довідка про обставини поранення № 642/3189 від 27.09.2023, видана командиром Військової частини НОМЕР_2 ).

Наслідки вогнепального осколкового сліпого поранення (01.09.2023) ділянки лівого колінного суглобу у вигляді післявогнепальних рубців вищевказаної ділянки без порушення функції. Травма легкого ступеню важкості.

Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (Довідка про обставини поранення не надана).

Хронічний бронхіт, нестійка ремісія, без порушення функції зовнішнього дихання. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі статті 61-б графи II Розкладу хвороб Обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Придатний до служби у частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.».

За таких обставин в подальшому ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 19.02.2024, в якому просив перевести його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До рапорту військовослужбовцем було додано, зокрема, копії довідки Військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 642/3189 від 27.09.2023 та довідки Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 № 210 від 15.01.2024.

Однак, рапорт ОСОБА_1 залишився без реагування з боку Військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з такою бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду його рапорту, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Згідно зі статтею 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 5 Статуту).

За змістом статті 7 Статуту внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту).

Відповідно до статей 18 та 19 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту).

Як передбачено статтею 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

При цьому, за змістом статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Обов`язок командирів (начальників) щодо виявлення турботи про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців закріплений і в частині 1 статті 11 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011), в якому закріплені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлена єдина система їх соціального та правового захисту, забезпечено гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та яким регульовано відносини у цій галузі.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення), яким також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 12 Положення передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу, право на видання якого має командир військової частини.

Згідно з пунктом 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку. Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання (пункт 113 Положення).

Пунктом же 82 Положення визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: 1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади (зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії); 3) на нижчі посади.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція).

Пунктом 4.15 Інструкції передбачено, що переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені військові звання старший лейтенант або молодший сержант (старшина 2 статті)) провадиться на особисте прохання відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 82 Положення за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року № 124 (далі - Інструкція), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції документи, в яких не зазначено строк виконання (зокрема, рапорти), повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Водночас й частиною 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як вже вказувалось в цьому рішенні, зверненню ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 19 лютого 2024 року про переведення для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 передувало отримання ним 01.09.2023 поранення, перебування на лікуванні, а також відповідні висновки компетентних установ, викладені у довідці Військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 642/3189 від 27.09.2023 та довідці Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 № 210 від 15.01.2024.

Ці довідки у встановленому законом порядку додавались ОСОБА_1 до свого рапорту.

Отже, наведене свідчить, що ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку вживались заходи, спрямовані на переведення по службі, а саме подавався командуванню Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 19 лютого 2024 року та докази, які підтверджують стан здоров`я, тобто необхідність такого переведення, однак відповідачем належного реагування здійснено не було.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Проте, всупереч приписам вказаної статті процесуального закону, відповідачем не було надано суду жодних доказів в підтвердження правомірності своєї поведінки щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про переведення для подальшого проходження служби за станом здоров`я.

Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази й надавши їм оцінку в сукупності з нормами законодавства, що регулюють спірні відносини та наведені вище, суд приходить до висновку, що, незважаючи на вжиття позивачем всіх можливих і залежних від нього заходів по переведенню для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військовою частиною НОМЕР_1 його рапорт від 19 лютого 2024 року було залишено без розгляду і вирішення, чим допущено протиправну бездіяльність та порушено права ОСОБА_1 , у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу ж позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19 лютого 2024 року прийняти рішення про переведення його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд вважає її передчасною, адже, як вже зазначалось, відповідний наказ видається саме уповноваженою особою й за результатами розгляду відповідного рапорту. Такі обставини ще не мали місця у даній справі.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами 1 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, враховуючи все викладене вище в цьому рішенні в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статями 6 - 9, 32, 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , PHOKПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 19 лютого 2024 року про переведення його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19 лютого 2024 року про переведення його для подальшого проходження служби за станом здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

29.10.24