Справа № 600/4895/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

28 жовтня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/4895/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Соник Василь Васильович звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправними дії начальника четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 , у наданні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати начальника четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити ОСОБА_1 , відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» шляхом внесення відомостей про відстрочку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та видачі ОСОБА_1 довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони четвертому відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб та інших компетентних органів та осіб вчиняти дії стосовно ОСОБА_1 , пов`язані з проходженням медичного огляду ВЛК з метою визначення придатності військовозобов`язаного до військової служби, а також призову на військову службу та переміщення до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 двічі звертався до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як військовозобов`язаному, який зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю, оскільки остання потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та надав відповідні підтверджуючі документи щодо цього. Однак, жодного належного рішення, чи то про задоволення заяви, чи про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, заявнику надано не було. У відповідь на адвокатський запит щодо наслідків розгляду вказаного питання, відповідач повідомив, що заява про надання відстрочки від призову на військову службу розглянута та з 03.09.2024 року ОСОБА_1 перебуває в розшуку.

Представник заявника зазначає, що факт внесення позивача до реєстру "Оберіг" як особи, яка перебуває у розшуку, свідчить про очевидні наміри відповідача щодо незаконної мобілізації. Разом з цим, у зв`язку із оголошенням ОСОБА_1 в розшук, останній не може нормально пересуватися оскільки при першій перевірці його документів працівниками уповноваження органів буде встановлено, що останній перебуває у розшуку та його буде доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою мобілізації.

Представник заявника звертає увагу суду, що у разі призову його довірителя на військову службу під час мобілізації останній набуде нового статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду. Отже, у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відновлення яких буде неможливим.

Розглядаючи заяву представника заявника по суті, суд виходить з наведених нижче міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст.150 КАС забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За наслідками розгляду заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так, згідно з доводами заяви, слідує, що у відповідь на адвокатський запит щодо наслідків розгляду питання про надання ОСОБА_1 відстрочки, відповідач листом повідомив, що останній з 03.09.2024 перебуває в розшуку як особа, яка не з`явилась на виклик по розпорядженню та що останньому потрібно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 і подати документи, які підтверджують наявність у одного із батьків з числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Представник заявника звертає увагу, що пункт 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає таких обставин, які необхідно довести позивачу, які вимагає відповідач. З наведеного, адвокат дійшов висновку, що відповідач після отримання заяви ОСОБА_1 про отримання відстрочки почав вчиняти активні дії щодо мобілізації.

Тобто, адвокат необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову обґрунтовує фактичною незгодою з оголошенням заявника у розшук з цієї позиції, що вважає, що має право на відстрочку. У заяві адвокатом зазначено, що на його переконання, "виклик по розпорядженню" є рішенням керівника районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. При цьому, згідно п.63 "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період", затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Суд звертає увагу на те, що з доданих до заяви документів видно, що ОСОБА_1 листом повідомлено про те, що для оформлення відстрочки йому необхідно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження ВЛК та пред`явлення оригіналів документів, що підтверджують право на відстрочку.

Також, у заяві адвокат в якості аргументу на користь необхідності вжиття заходів забезпечення позову наводить ту обставину, що у разі призову його довірителя на військову службу під час мобілізації в особливий період останній набуде нового статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду. Отже, у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відновлення яких буде неможливим.

В свою чергу суд вважає, що оголошення військовозобов`язаного у розшук ще не є діями щодо призову на військову службу, а можуть бути заходами, спрямованими на забезпечення оновлення військово-облікових даних.

Суд наголошує на тому, що оцінку діям відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 і доданих документів буде надано в ході розгляду справи по суті.

Попри це, станом на момент звернення із позовом та з цією заявою, підстав стверджувати, що відповідачем здійснюються заходи щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації немає, відтак і не йдеться про зміну його статусу з "військовозобов`язаного" на "військовослужбовця".

Отже, перевіривши доводи заяви, суд зазначає, що представником заявника до суду не надано доказів на обґрунтування вимог щодо забезпечення позову, зокрема, щодо існування очевидної реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відновлення яких буде неможливим. Аргументи позивача фактично зводяться до суб`єктивних припущень щодо можливих наслідків, які можуть настати у разі призову позивача на військову службу. При цьому, докази, які б свідчили, що заявник проходив медичний огляд з метою призову на військову службу, видано повістку на відправлення тощо в матеріалах, доданих до заяви, відсутні.

Таким чином, підстави забезпечення позову, передбачені п.1 ч.2 ст.150 КАС, в даному випадку відсутні. Отож, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.О. Кушнір