Справа № 120/9390/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 р. Справа № 120/9390/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

15.07.2024 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення за № 56 від 20.05.2024 про відмову у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.05.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивача згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 та період участі позивача у бойових діях з 06.06.1988 по 13.02.1989.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши для цього всі необхідні документи.

Рішенням відповідача за № 56 від 20.05.2024 у призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з позовом про його скасування.

Ухвалою суду від 18.07.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 10 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. При цьому до його страхового стажу не можуть бути зараховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці трудової книжки відсутня дата заповнення. Період проходження військової служби в період бойових дій в ДРА з 06.06.1988 по 13.02.1989 зараховано до стажу в одинарному розмірі, оскільки у довідці № 97 від 06.03.2024 відсутнє посилання на первинні документи та не вказано військове звання, що не відповідає додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

22.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, однак суд не бере її до уваги, оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 20.05.2024 у призначенні пенсії позивачу відмовлено через відсутність необхідного для цього страхового стажу.

Вказане рішення стало предметом оскарження за цим позовом. Похідною вимогою є вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначені спірні періоди його діяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки ? після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Вказане також передбачено пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стаття 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає серед іншого, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною дев`ятою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військовослужбовці ? це особи, які проходять військову службу.

За змістом статтей 4, 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 13 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнано військовозобов`язаних, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Судом установлено, що відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії серія НОМЕР_2 від 06.05.1997 та військового квитка серії НОМЕР_3 від 12.10.1987 та обліково-послужну картку до нього позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 04.11.987 по 10.10.1989.

При цьому у військовому квитку позивача зазначено, що його зараховано до військової частини ПП НОМЕР_4 ? 06.06.1988, позивач проходив військову службу у військовій частині ПП НОМЕР_4 з 06.06.1988 по 10.02.1989 та має право на пільги, встановлені постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СССР № 59-17 від 17.01.1983 (розділ VII "Особливі відмітки" військового квитка), як такий, що перебував у складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній республіці Афганістан.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також вік ОСОБА_1 (55 років), суд доходить висновку, що позивач відноситься до осіб, які мають право на призначення пенсії як учасники бойових дій, визначені у ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак залишається встановити наявність у позивача мінімально необхідного страхового стажу (не менше 25 років).

У цьому аспекті суд зауважує, що страховий стаж ? період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку ? на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

Щодо періоду проходження військової служби під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан (ДРА) з 06.06.1988 по 13.02.1989, то, як встановлено судом, цей період був зарахований позивачу до стажу в одинарному розмірі через відсутність у довідці № 97 від 06.03.2024 посилання на первинні документи та відсутність військового звання.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд враховує, що згідно з п. 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони.

Відтак можна дійти всиновку, що період участі позивача у бойових діях з 06.06.1988 по 13.02.1989 підтверджується довідками від 05.03.2024 № 61 та від 06.03.2024 № 97, виданими ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з п. 13 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі ? Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до норм вищезгаданої Постанови № 637 військова служба в зонах бойових дій, зокрема в Афганістані, повинна зараховуватися до стажу у пільговому розмірі, оскільки це прямо передбачено законодавством для учасників бойових дій. Водночас це не залежить від наявності військового звання у довідці або посилань на первинні документи, оскільки сам факт участі у бойових діях підтверджується державними органами і є підставою для нарахування стажу за пільговими умовами. У свою чергу, основний документ, який доводить участь у бойових діях, посвідчення учасника бойових дій, яке є підставою для пільгового нарахування стажу.

Суд зазначає, що посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 є чинним, недійсним у встановленому порядку не визнавалось та не скасовувалось.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі № 591/3086/16-а вказав на те, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.

Отже, відсутність військового звання або посилання на первинні документи в довідці № 97 від 06.03.2024 не повинна впливати на зарахування пільгового стажу. Законодавчі акти, зокрема Постанова № 637, передбачають, що стаж учасників бойових дій, включно з тими, хто служив у ДРА, нараховується у пільговому розмірі, оскільки це є правовою гарантією для таких осіб. Якщо довідка не містить окремих технічних деталей, це не є підставою для заниження стажу, адже сама по собі участь у бойових діях є достатнім критерієм для застосування пільгових умов.

Згідно з пп. 1 п. 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці, зокрема період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Крім того, суд зауважує, що у довідці № 97 від 06.03.2024 зазначено, що відповідна військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

Відтак позивач надав пенсійному органу всі наявні у нього документи, які підтверджують його участь у бойових діях на території Республіки Афганістан у період з 06.06.1988 по 13.02.1989, а тому такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача .

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці трудової книжки відсутня дата заповнення, то суд виходить з наступного.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року, дата заповнення трудової книжки вказується роботодавцем при її відкритті. Однак, навіть якщо дата на першій сторінці відсутня, це не впливає на дійсність записів, зроблених у трудовій книжці, оскільки всі інші записи в ній мають юридичну силу, якщо вони були внесені відповідно до встановлених правил.

Відсутність дати заповнення на першій сторінці трудової книжки не є підставою для визнання її недійсною або для відмови у врахуванні трудового стажу. Згідно з чинним законодавством України, основними критеріями для підтвердження стажу роботи є наявність записів про прийняття на роботу, переведення, звільнення та інші події, пов`язані з трудовою діяльністю, які внесені до трудової книжки належним чином.

Окрім того, слід підкреслити, що відсутність дати заповнення на першій сторінці трудової книжки є технічним недоліком і не впливає на загальну дійсність документа або його юридичну силу. Важливішими є коректність і відповідність записів у трудовій книжці про трудову діяльність, такі як прийняття на роботу, переведення та звільнення, оскільки саме вони підтверджують трудовий стаж працівника.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Також суд враховує, що спосіб внесення записів до трудової книжки позивача та їх порядковість не дають підстав вважати, що мали місце дописування чи інші неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача. Відтак на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Вищенаведене додатково підтверджується тим, що згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд повторює, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, але якщо виникають неточності або відсутні певні дані, цей факт не може бути підставою для ігнорування всіх інших записів у трудовій книжці. При виникненні спірних питань про підтвердження стажу працівник може подати додаткові документи, що підтверджують факт його трудової діяльності, як-от: договори, укладені між працівником та роботодавцем; накази про прийняття на роботу або звільнення; відомості про виплату заробітної плати; інформація з Пенсійного фонду України, яка містить дані про страхові внески, що підтверджують періоди роботи.

Позивач отримав відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. З таких відомостей можна побачити, що вони повністю співпадають з даними з трудової книжки позивача.

Вказаний факт співпадіння свідчить про коректність записів у трудовій книжці і, відповідно, про те, що трудовий стаж позивача повинен бути визнаний у повному обсязі.

Суд наголошує, що відповідач мав можливість отримати дані для перевірки достовірності інформації, яка міститься в реєстрі застрахованих осіб, та порівняти ці дані з іншими документами, представленими позивачем, зокрема з трудовою книжкою. Невикористання цього права свідчить про недбалість або про те, що відповідач не вжив належних заходів для об`єктивної оцінки доказів, що було б необхідним для ухвалення справедливого рішення.

Оскільки реєстр Пенсійного фонду містить точні дані про всі періоди сплати страхових внесків, підтверджені роботодавцями, ці відомості є ключовими для об`єктивного визначення стажу роботи. Ігнорування цього джерела інформації суперечить принципам законності і справедливості, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку належним чином перевірити надані докази та прийняти рішення на основі достовірних даних.

Враховуючи наведене суд вважає, що періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Відтак є підставними і підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення від № 56 від 20.05.2024 та зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідні періоди роботи до страхового стажу позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити повністю, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення № 56 від 20.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій з 06.06.1988 по 13.02.1989 к потрійному розмірі та періоди роботи позивач згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 .

Як наслідок підлягають задоволенню також позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 01.05.2024 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки жодних правових чи фактичних перешкод для цього під час розгляду справи судом не встановлено..

Оскільки адміністративний позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 20.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій з 06.06.1988 по 13.02.1989 у потрійному розмірі та періоди його роботи згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.05.2024 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 24.10.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович