Справа № 160/15512/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 рокуСправа №160/15512/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 21.06.2024р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 08.11.2023р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 08.11.2023р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації та оформити (надати) позивачеві відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції станом на 08.11.2023р.), у зв`язку із утриманням ним трьох дітей віком до 18 років.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є особою, яка на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, з підстав того, що він є особою, на утриманні якої перебувають троє дітей віком до 18 років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , у позивача народилось двоє дітей: ОСОБА_3 2017р.н. та ОСОБА_4 2021р.н. Позивач стверджував, що хоча ОСОБА_5 2010р.н. народився під час перебування у попередньому шлюбі його дружини з ОСОБА_6 та хоча позивач і не є його біологічним батьком, однак після укладення шлюбу з ОСОБА_2 він почав виховувати малолітнього ОСОБА_5 2010р.н. як власну дитину, яка по сьогоднішній день перебуває повністю на утриманні позивача, як і малолітні діти - ОСОБА_3 2017р.н. та ОСОБА_4 2021р.н., які є рідними дітьми позивача. Також, позивач зазначив, що вони з дружиною є багатодітною сім`єю, оскільки виховують трьох дітей та є сім`єю, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, а позивач як голова сім`ї здійснює матеріальне забезпечення всіх дітей та дружини. Далі, 09.11.2023р. позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача про надання (оформлення) відстрочки від призову під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (тобто до набрання чинності Законом України №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»). З урахуванням наведеного, відповідач, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання засобами поштового зв`язку від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в такому. Позивач вважає, що відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в її наданні свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Тож, оскільки відповідачем не було прийнято рішення за результатами розгляду заяви позивача про надання (оформлення) або відмову у наданні (оформленні) відстрочки від призову під час мобілізації, що є предметом спору у даних правовідносинах, позивач звернувся з даним позовом до суду (а.с.37-44).

Ухвалою суду від 01.07.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази прийняття рішення за заявою позивача від 09.11.2023р. про надання відстрочки, виходячи з приписів ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.48).

Зазначена ухвала суду разом з адміністративним позовом була направлена та отримана відповідачем 06.07.2024р. (адміністративний позов) засобами поштового зв`язку та 02.07.2024р. (ухвала суду) в електронному кабінеті, що є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи, згідно до вимог ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та поштовим повідомленням, наявними у справі (а.с.51-52).

17.07.2024р. (згідно відомостей Нова Пошта) засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачем було розглянуто заяву позивача з питання надання йому відстрочки, але зважаючи, що при розгляді даної заяви не знайшло місце свого підтвердження позивачем факту утримання трьох дітей, а саме: пасинка, позивачу було роз`яснено, що необхідно додатково подати письмові документи або засвідчені належним чином їх копії, які будуть підтверджувати перебування на його утриманні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач зазначив, що доводи позивача з приводу не розгляду його заяви не відповідають дійсності. Окрім того, після того, як позивач довідався про рішення / розгляд його заяви, він звернувся до Інгулецького суду для встановлення факту утримання дітей, що підтверджується ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу про відкриття провадження у справі від 23.02.2024р. справа № 213/5011/23, що, на переконання представника відповідача, свідчить тільки про те, що позивачу було відомо про рішення/розгляд його заяви, де також було зазначено, що для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, йому як чоловіку, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей до 18 років, необхідно подати підтверджуючі документи. Також, відповідач зауважував і на тому, що заяву позивача було розглянуто ще 10.11.2023р. листом за вих.№4892, у якому зазначив, що, оскільки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до сімейного законодавства, приходиться позивачу пасинком, то на нього, як на вітчима, може бути покладено обов`язок щодо його утримання лише за наявності обставин, зазначених в ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України, а саме: відсутності матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати належного утримання. Доказів того, що рідний батько пасинка відсутній, позивачем надано не було при розгляді його заяви на відстрочку від призову по мобілізації. Відповідно до ст. 260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні, але це не є їх обов`язком. Також представник відповідача посилається і на те, що у даних правовідносинах слід врахувати, що ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації чоловікам (жінкам) у випадку саме утримання (а не виховання) трьох і більше дітей віком до 18 років. Окрім того, на переконання представника відповідача, у випадку повторного розгляду заяви позивача щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, буде застосований новий порядок, затверджений постановою КМУ № 560, так як існуючий порядок подання заяв на відстрочку та їх розгляд комісією не передбачає розгляду заяви позивача у тому вигляді та з тих підстав, які існували на момент подання заяви. За викладеного, відповідач вважає, оскільки ним було розглянуто заяву позивача з питання надання йому відстрочки та проінформовано позивача про подання додатково підтверджуючих документів, то відсутні й підстави для задоволення даного адміністративного позову (а.с.56-58).

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно довідки управління персоналом суду у період з 26.07.2024р. по 31.08.2024р. суддя Конєва С.О. перебувала у щорічній відпустці, у зв`язку із чим за ухвалою суду від 28.10.2024р. розгляд даної справи було продовжено у відповідності до вимог ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 28.10.2024р. (а.с.66,67).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 28.10.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 (позивач у справі), перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , які є багатодітною сім`єю та виховують трьох дітей, а саме: ОСОБА_3 2017р.н., ОСОБА_4 2021р.н. і ОСОБА_5 2010р.н., що підтверджується копією паспорту позивача серії НОМЕР_1 від 06.05.2000р., копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.08.2015р., копією посвідчення багатодітної сім`ї НОМЕР_3 від 25.03.2021р. та копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_4 від 12.03.2021р., №624036 від 17.03.2017р., №275059 від 13.04.2010р., наявними в матеріалах справи (а.с.11,15-17,18,20).

ОСОБА_1 є батьком двох дітей, а саме: ОСОБА_3 2017р.н., ОСОБА_4 2021р.н., про що свідчить наявність запису про позивача як батька цих дітей у копіях свідоцтв про народження дітей, що підтверджується копіями цих свідоцтв серії НОМЕР_4 від 12.03.2021р., №624036 від 17.03.2017р. (а.с.15-16).

При цьому, відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 від 13.04.2010р. видно, що батьком дитини є ОСОБА_6 згідно відомостей про запис щодо батька дитини в свідоцтві про народження, наявної в матеріалах справи (а.с.17).

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 01.09.2011 року по справі №2-1038/11 було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у яких є спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився проживати з матір`ю (а.с.19).

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 (позивача у справі) з ОСОБА_2 08.08.2015 року, вони почали спільно проживати, вести спільний побут та виховувати трьох дітей: ОСОБА_3 2017р.н., ОСОБА_4 2021р.н. і ОСОБА_5 2010р.н., що підтверджується копією акту від 06.11.2023р. спільного проживання однією сім`єю та копіями витягів з реєстру територіальних громад №2023/008995572, №2023/008995573, №2023/008972648 від 03.11.2023р. (а.с.21-24).

Так, позивачем засобами поштового зв`язку було направлена на адресу відповідача заява про відстрочку від призову під час мобілізації від 08.11.2023р. з доданими до неї додатками: копія паспорту заявника, нотаріально засвідчені копії свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб, копія посвідчення багатодітної сім`ї, копія рішення суду про розірвання шлюбу, оригінал засвідченого акту про проживання, відомості з реєстру територіальної громади від 03.11.2023р., витяги з реєстру територіальної громади 3 шт., оригінал довідки про заробітну плату (а.с.12-14).

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_3 була розглянута відповідна заява за вхідним реєстраційним індексом № Г-318 від 08.11.2023р. ОСОБА_1 та листом №4892 від 10.11.2023р. позивача повідомлено про неможливість надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав того, що згідно інформації із копії свідоцтва про народження від 13.04.2010р. серії НОМЕР_5 виданого стосовно народження дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «БАТЬКИ» батьком зазначений ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_7 , що, в свою чергу, вказує на не перебування малолітньої дитини на утриманні позивача (будь-які інші документи які б вказували зворотне до заяви не додавались). З урахуванням викладеного, відповідач проінформував позивача про необхідність подати додатково письмові документи або засвідчені належним чином їх копії, які будуть підтверджувати перебування на утриманні позивача малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як чоловіку, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (а.с.63).

Позивач, вважаючи вищенаведену бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 08.11.2023р. про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, протиправною, такою, що порушує його права та інтереси позивача, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 08.11.2023р.) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положенням абз. 4 ч.1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ у редакції, чинній на 08.11.2023р., передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з абз. 9 пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки як станом на момент розгляду даної справи, так і на момент виникнення спірних відносин 08.11.2023р., належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку документи, за результатами перевірки яких вирішується питання оформлення відстрочки від призову за встановленими у статті 23 Закону №3543-ХІІ підставами. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Предметом спору у цій справі є поведінка відповідача, яка виразилася у відсутності належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в її наданні за заявою позивача від 08.11.2023р. про оформлення йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи, позивач ( ОСОБА_1 ) долучив до своєї заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 08.11.2023р. документи на підтвердження зазначених обставин для отримання відстрочки з підстав, визначених ст. 23 Закону №3543-ХІІ, що підтверджується змістом копії заяви та копією опису вкладення у цінний лист(а.с.12-14).

Однак, листом за №4892 від 10.11.2023р. відповідач повідомив позивача про необхідність для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років, додатково подати письмові документи або засвідчені належним чином їх копії, які будуть підтверджувати перебування на утриманні позивача малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63).

Отже, із аналізу наведеного вище листа-повідомлення слідує, що повідомивши позивача листом за №4892 від 10.11.2023р. про необхідність подання додаткових письмових документів, які будуть підтверджувати перебування на утриманні позивача малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачем фактично не було вирішено питання про надання чи про відмову у наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (таких посилань лист-повідомлення не містить).

Натомість, за наслідком розгляду заяви позивача відповідне рішення про оформлення відстрочки чи про відмову у її наданні прийнято не було.

При цьому, слід зазначити, сам по собі лист №4892 від 10.11.2023р., який містить лише певні роз`яснення щодо необхідності подання додаткових документів, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не може породжувати для позивача певні юридичні наслідки.

Отже, відсутність належним чином оформленого рішення про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації свідчить про протиправну бездіяльність відповідача-суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у спірному вищенаведеному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду належним чином заяви позивача від 08.11.2023р. про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняття жодного рішення (надання або відмови у наданні відстрочки), яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, що порушує права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною у судовому порядку.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчили про прийняття відповідного рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тобто, про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови у її наданні позивачу, з урахуванням встановлених вище обставин та наданих відповідачеві повноважень.

Є безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що у випадку повторного розгляду заяви позивача щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації буде застосований новий порядок, затверджений постановою КМУ № 560, так як існуючий порядок подання заяв на відстрочку та їх розгляд комісією не передбачає розгляду заяви позивача у тому вигляді та з тих підстав, які існували на момент подання заяви, з огляду на наступне.

З 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560).

Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку №560 передбачено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як встановлено судом, з матеріалів справи, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли 08.11.2023р., тобто до набрання чинності Порядком №560 (набрання чинності якого відбулось 18.05.2024р. згідно відомостей картки документа).

А відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, судом критично оцінюються доводи відповідача в частині застосування Порядку №560 до цих правовідносин, які виникли до набрання цим підзаконним нормативно-правовим актом чинності, адже застосування приписів Порядку №560 до даних правовідносин для надання відстрочки позивачу за його заявою від 08.11.2023р. суперечило б одному з найважливіших загальновизнаних принципів права незворотності дії в часі Законів і підзаконних нормативно-правових актів. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Аналогічна правова позиція також викладена в численних рішеннях Конституційного Суду України №№ 1-зп/97, 4-зп/97, 8-зп/97, 1/99, 3/01, 13/02, 4/03, 22/03, 10/08, 26/09, 16/10, 1/11, 5/12, 2/19, 5(І)/19, 5-р(ІІ)/20, 1-р(ІІ)/21, № 3-р(II)/2022, 1-р/2022.

З огляду на викладене, при розгляді заяви позивача від 08.11.2023р. про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідачем приписи Порядку №560 не мають зворотної дії в часі, а тому не можуть бути застосовані до даних правовідносин, які мали місце 08.11.2023р.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 08.11.2023р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації та не прийняття рішення у порядку та у спосіб, встановленим Законом №3543-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин 08.11.2023р.), Положенням №154, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що вчинивши протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви позивача від 08.11.2023р. та не прийняття за нею відповідного рішення про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки позивачеві, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання наведеної бездіяльності протиправною у судовому порядку.

При цьому, судовому захисту підлягає порушене право позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача не тільки щодо не розгляду заяви позивача від 08.11.2023р., а і протиправною бездіяльності, яка полягає у не прийнятті за нею відповідного рішення про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки позивачеві з виходом за межі позовних вимог у цій частині у відповідності до ч.2 ч.9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 08.11.2023р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації та оформити (надати) позивачеві відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції станом на 08.11.2023р.), у зв`язку із утриманням ним трьох дітей віком до 18 років, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, за приписами п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В той же час, абз. 2 ч.4 ст.245 вказаного Кодексу визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Зважаючи на те, що відповідачем не здійснено розгляд заяви позивача від 08.11.2023р. про надання відстрочки та не було прийнято жодного належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про задоволення заяви або мотивованої відмови в її наданні позивачу, а лише листом №4892 від 10.11.2023р. повідомлено позивача про необхідність додатково подати письмові документи або засвідчені належним чином їх копії, які будуть підтверджувати перебування на утриманні позивача малолітнього ОСОБА_5 , який, як встановлено вище судом, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не породжує для позивача жодних юридичних наслідків, що не спростовано відповідачем, то суд, у такому випадку, не може перебирати на себе повноваження відповідача та надавати оцінку таким документам. Завданням адміністративного суду є не здійснення повноважень суб`єкта владних повноважень, а перевірка дотримання таким суб`єктом норм законодавства під час виконання ним повноважень.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 08.11.2023р. та не прийняв будь-якого рішення (про задоволення або вмотивовану відмову у її надані), то суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути по суті наведену вище заяву позивача, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

Таким чином, з огляду на нормативно-правове регулювання правовідносин, чинне на момент їх виникнення, суд приходить висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2023р. про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, із прийняттям передбаченого законодавством рішення (у порядку та у спосіб, встановлений чинним законодавством на момент виникнення спірних правовідносин у редакції станом на 08.11.2023р.).

Відтак, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача оформити (надати) позивачеві відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції станом на 08.11.2023р.), у зв`язку із утриманням ним трьох дітей віком до 18 років. задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи зазначене, у задоволенні позовних вимог у наведеній частині позивачеві слід відмовити.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції ID: 5629-5083-6625-7621 від 11.06.2024р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку: 1211,20 грн./2 (а.с.10).

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.11.2023р. про надання відстрочки від призову під час мобілізації та не прийняття за нею відповідного рішення про надання відстрочки або вмотивованої відмови у наданні відстрочки протиправною.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) від 08.11.2023р. про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції, чинній станом на 08.11.2023р. (момент виникнення спірних правовідносин) та прийняти вмотивоване рішення за наслідками її розгляду з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва