Справа № 160/5628/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2024 рокуСправа №160/5628/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області № 005433 від 13 вересня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним застосуванням до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Позивач указує, що нею не було допущено жодних порушень норм чинного законодавства. Крім цього, позивач не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/5628/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано у відповідача засвідчені належним чином копії матеріалів справи стосовно притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності.
15.04.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.
11.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву, до якого були приєднані матеріали стосовно притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності.
Крім цього, 11.04.2024 відповідач подав клопотання про визнання поважними причин пропуску строків на подання відзиву на позовну заяву та про поновлення строку на подання відзиву.
В обґрунтування клопотання відповідач указує, що згідно з частиною першою статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX було затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Станом на час розгляду цієї справи воєнний стан продовжує свою дію. Зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану та бойових дій є надзвичайними та невідворотними. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Відповідач повідомляє, що у період воєнного часу Укртрансбезпекою було організовано дистанційну роботу державних службовців та працівників апарату, зокрема шляхом виконання дистанційної роботи поза межами адміністративних будівель, у будь-якому місці за вибором працівника. Водночас слід наголосити, що фактично Укртрансбезпека, як орган, який відповідно до закону здійснює самопредставництво інтересів у судах України, вимушений провадити роботу у дистанційній формі з моменту повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, тобто починаючи з 24.02.2022. Вказана інформація свідчить про те, що незважаючи на відсутність безпосередніх воєнних дій на території Дніпропетровської області, вона перебуває під загрозою ракетних ударів, що становить пряму загрозу для життя і здоров`я співробітників Укртрансбезпеки, крім того, під час оголошення повітряних тривог співробітники позбавлені можливості виконувати свої безпосередні посадові обов`язки у зв`язку із необхідністю слідувати до укриття. Відтак, в умовах воєнного стану, дотримання процесуальних строків, зокрема, на подачу відзиву та доказів у загальний строк є об`єктивно неможливим. Водночас, на думку відповідача, запровадження воєнного стану на території України є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. На підтвердження свої доводів відповідач посилається на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
У відповіді на відзив позивач указує на відсутність поважних підстав для поновлення відповідачу строку на подачу відзиву на позовну заяву.
Так, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на час розгляду справи воєнний стан не скасований і продовжує свою дію.
Суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення (продовження) цих строків.
Поряд з цим, при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.
У контексті доводів відповідача, наведених в обгрунтування клопотання, суд погоджується з тим, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Поряд з цим, відповідно до положень статей 12-2 та 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Дніпропетровський окружний адміністративний суд не припиняв, не призупиняв своєї діяльності та продовжував здійснювати правосуддя.
Крім того, з моменту отримання ухвал суду та позовної заяви у відповідача було достатньо часу, аби подати відзив на позовну заяву та витребувані судом документи, або подати заяву про продовження процесуального строку, яка згідно з ч.2 ст.121 КАС України, подається до закінчення строку, встановленого судом.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву та прийняття цього відзиву та доданих до нього документів під час розгляду адміністративної справи.
Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою від 29.02.2024 була задоволена.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 з 23.07.2007 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Одним з видів діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт (49.41).
06.08.2023 Відділом державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Одеській області складено акт №356921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
В акті зазначено, що посадові особи зазначеного відділу провели перевірку транспортного засобу: DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом DANNISON TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_5 від 05.12.2013), що належить ФОП ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення: водій здійснював вантажні перевезення згідно ТТН № 37 від 05.08.2023 з перевищенням на здвоєну вісь склала 19,86 тон при допустимій 18,0 тон (10,3%) на строєну вісь 33,9 тон при допустимій 24.0 тон (11,25%) загальна вага 59.52 тон при допустимій 44,0 тон (35,2%,), чим порушено п.п.22.5ПДР України; у водія, який здійснював перевезення вантажу транспортним засобом, який обладнано цифровим тахографом, за відсутності необхідних у цьому випадку документів: особистої картки водія у цифровому тахографі.
Позивач не погоджується із накладеним на неї штрафом, зазначає про протиправність прийнятої відповідачем постанови, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.200 №2344-Ш (далі Закон №2344).
Відповідно до статті 6 Закону №2344, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Підпунктами 2 та 29 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пунктів 2-4, 12-16 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, серед іншого, виконання водіями інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У той же час, відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними, переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила проїзду), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Згідно з п.22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують «: …б) фактичної маси: тип транспортного засобу, максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн, місцевого значення, тонн. Двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т, 24 т. Трьохвісний автомобіль (тягая) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т, 24 т. Двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 м 42 т, 24 т…».
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Як видно з акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагомих параметрів від 06.08.2023 № 0071677 та акту від 06.08.2023 №356921 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом:
06 серпня 2023 року на ділянці дороги а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест, 12 км + 125 м проведено перевірку транспортного засобу DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом DANNISON TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_5 від 05.12.2013), що належить ФОП ОСОБА_1 , та перевіркою виявлено порушення: п.п.22.5ПДР України перевезення вантажу згідно ТТН № 37 від 05.08.2023 з перевищенням на здвоєну вісь склала 19,86 тон при допустимій 18,0 тон (10,3%) настроєну вісь 33,9 тон при допустимій 24.0 тон (11,25%) загальна вага 59.52 тон при допустимій 44,0 тон (35,2%,).
Позивач не заперечив той факт, що габаритні параметри його вантажного автомобіля під час проведення рейдової перевірки 06.08.2023 перевищували нормативно допустимі параметри. Натомість зазначив, що відповідачем не було взято до уваги того факту, що причеп був завантажений пшеницею, яка є подільним вантажем і під час руху здійснює вільне переміщення про причепу фактично змінюючи вагове навантаження на кожну із вісей авто.
За таких обставин, позивач порушив припис підпункту 22.5 пункту 22 ПДР України, які є частиною законодавства про автомобільний транспорт.
Вина лежить виключно на позивачеві, оскільки він мав упевнитись, що завантаження транспортного засобу не призведе до порушення Правил дорожнього руху.
При цьому, позивач мав можливість уникнути порушення шляхом завантаження меншої кількості подільного вантажу.
Отже, станом на 06.08.2023 позивач здійснював вантажне перевезення з перевищенням габаритних параметрів.
Щодо тверджень позивача про відсутність на час виникнення спірних правовідносин методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, суд звертає увагу на те, що хоча підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 у визначенні терміну «вимірювання» (зважування) і вказується на методику, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, проте на цей час відповідна методика не затверджена.
Як на час виникнення спірних правовідносин, так і на цей час територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення перевірки габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортних засобів здійснюють габаритно-ваговий контроль за відсутності відповідної методики, однак, відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 та від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.
Крім того, у постанові від 22.12.2021 у справі №420/3371/21 Верховний Суд зазначив, що дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитку методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.
Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України №3353-ХІІ, статті 33 Закону №2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, Верховний Суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.
Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, відповідно до якого, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671 скасовано пункт 19 Порядку №879, в якому було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики у спірних правовідносинах, тому судом відхиляються відповідні доводи позивача щодо незастосування відповідачем під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача єдиної для всіх методики зважування.
Щодо твердження позивача про протиправність оскаржуваної постанови у зв`язку із неповідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає таке.
Згідно із пунктом 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі (п.27 Порядку №1567).
З матеріалів справи видно, що повідомленням від 30.08.2023 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 13.09.2023 з 10 до 11 години шляхом його надіслання позивачу на його поштову адресу: АДРЕСА_1 . Додатками до цього повідомлення надіслано і копію акту № 356921 від 06.08.2023.
В аспекті повідомлення особи про розгляд справи щодо притягнення її до відповідальності ці засади втілюються в тому, що відповідне повідомлення повинно бути надіслано завчасно, а в особи повинна бути реальна можливість отримати таке повідомлення, оцінка ж дотриманню цих вимог здійснюється судом з урахуванням конкретних обставин справи.
Суд указує, що Порядком № 1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас, неявка суб`єкта господарювання на розгляд такої справи не є перешкодою для її розгляду та прийняття відповідного рішення.
Поряд з цим, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Крім того, суд зауважує, що позивач з 06.08.2023 (дата складення акту перевірки, з яким був ознайомлений водій) знав про встановлення відповідачем факту порушення, а отже з 06.08.2023 мав можливість отримати повідомлення та з`явитись на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, проте вказаним правом не скористався.
Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без його участі.
Водночас, суд зазначає, що позивач, скориставшись своїм правом звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, не позбавлений можливості у такому випадку доводити факт дотримання ним законодавства про автомобільний транспорт.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.03.2018 у справі №820/4810/17.
За встановлених обставин, позивач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідальність перевізників, яка передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ - це санкція за порушення законодавства про автомобільний транспорт за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Враховуючи встановлені обставини, суд уважає, що при винесенні оскаржуваної постанови № 005433 від 13 вересня 2023 року відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150, ).

Суддя Н.В. Кучугурна