Справа № 620/5084/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року Чернігів Справа № 620/5084/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 25.03.2024 №169 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням);

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 Чернігівського районного управління поліції ГУНП;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2024 по дату ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено вимоги Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, і звільнено позивача зі служби до спливу тримісячного строку від дня подання рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням, що призвело до порушення прав позивача, та як наслідок прийняття протиправного наказу про звільнення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою суду від 02.05.2024 продовжено Головному управлінню Національної поліції в Чернігівській області строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №620/5084/24, встановлений ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024, на 15 календарних днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 06.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Пономаренко Олени Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням, у якому просив звільнити його саме з 25.03.2024, вказавши, що претензій по звільненню не має, за таких обставин між сторонами існувала домовленість про звільнення позивача у більш короткий термін, до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 тримісячного строку, докази на підтвердження звернення про відкликання рапорту про звільнення до зазначеної ним дати звільнення відсутні, наказ про звільнення винесений відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача подала відповідь на відзив, у якому заперечила проти доводів відповідача, вказавши на недотримання відповідачем приписів спеціального законодавства щодо процедури звільнення працівника поліції, підтримала позовні вимог з підстав, зазначених у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області, займана посада перед звільненням - старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №3 (м.Городня) Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

25.03.2024 позивач особисто подав до управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області за вх. № 876-р рапорт начальнику ГУНП в Чернігівській області про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Наполягав на даті звільнення 25.03.2024, від проходження ВЛК відмовився, претензій до управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області щодо звільнення не має (а.с. 49, 74).

Відповідно до наказу ГУНП в Чернігівській області від 25.03.2024 №169о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0178316) звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" на підставі рапорту позивача від 25.03.2024 (а.с. 13).

Листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області від 25.03.2024 №1589/124/20/01-2024 (а.с. 12, 75) повідомлено позивача про звільнення зі служби на підставі рапорту за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", вказаний лист з додатками здано до поштового відділення 25.03.2024 та отримано позивачем 27.03.2024, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 75 зворот.).

Позивач подав рапорт про залишення без розгляду написані раніше, а саме 24.03.2024, два рапорти про звільнення за власним бажанням з 25.03.22024 та просив повернути службове посвідчення та спеціальний жетон (а.с. 16), який відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення здано до поштового відділення 25.03.2024 о 15:08:22 год. та отримано уповноваженою особою ГУНП в Чернігівській області 26.03.2024 (а.с. 18).

Листом від 08.04.2024 №1786/124/05/20-2024 ГУНП в Чернігівській області повідомило позивача про неможливість задоволення рапорту від 25.03.2024 про залишення без розгляду рапорту про звільнення, оскільки останній вже розглянуто, задоволено та реалізовано шляхом видання наказу ГУНП в Чернігівській області від 25.03.2024 №169 о/с (а.с. 77).

Вважаючи наказ відповідача про звільнення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховного Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 1, 3 та 4 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини 2 та 3 статті 77 Закону №580-VIII).

Згідно з пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

За приписами пунктів 10, 21 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Пунктом 68 Положення №114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з пунктом 70 Положення №114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ; осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII.

Проте порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

З огляду на зміст пункту 68 Положення №114 про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 14.01.2021 у справі №822/1093/18 від 09.02.2021 у справі №826/10404/16, від 11.08.2021 у справі №826/7075/16.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

З огляду на матеріали справи сторонами узгоджено дату звільнення позивача 25.03.2024. Так, позивач особисто в рапорті зазначив, що наполягає на даті звільнення 25.03.2024, претензій щодо звільнення не має, а його керівництво проставило відповідні резолюції про погодження. Рапорт про залишення без розгляду рапорту про звільнення позивач подавав вже після того як було розглянуто, задоволено та реалізовано рапорт про звільнення шляхом видання наказу про звільнення ОСОБА_1 від 25.03.2024 №169 о/с.

Зважаючи на викладене суд доходить висновку, що наказ про звільнення позивача до закінчення передбаченого законодавством строку попередження у дату, зазначену позивачем у рапорті про звільнення і погоджену уповноваженим органом є правомірним.

Стосовно доводів позивача про те, що рапорт про звільнення він написав у майже безпорадному стані, не усвідомлюючи в повній мірі своїх дій, без будь-якого волевиявлення, суд вказує таке.

Відповідно до довідок КНП «Городнянський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Городнянської міської ради від 21.03.2024 №17 та КНП «Городнянська міська лікарня» Городнянської міської ради поліклінічне відділення від 30.03.2024 №27 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у період з 21.03.2024 по 29.03.2024 включно та з 30.03.2024 до 05.04.2024 включно (а.с. 20, 21). Проте сам факт перебування на лікарняному не є доказом того, що позивач не в повній мірі усвідомлював свої дії чи перебував у безпорадному стані при написанні рапорту про звільнення.

Суд зауважує, що позивач звільнений зі служби в поліції за власним бажанням згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Суд зазначає, що аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку звільнення працівників регламентовані Кодексом законів про працю України.

Так, у статті 38 Кодексу законів про працю України, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному. Тож, звільнення працівника за власним бажанням у період його тимчасової непрацездатності є правомірним і не суперечить чинному законодавству.

Суд критично оцінює посилання позивача про написання цього рапорту під тиском, адже об`єктивних доказів щодо цього суду не надано. Так, рапорт про звільнення з поліції позивач написав власноруч, зазначивши дату, з якої має бажання звільнитися, вказав, що претензій щодо звільнення немає, трудову книжку та військовий квиток отримає в зручний для нього час.

Таким чином, доводи позивача, що волевиявлення позивача при написанні рапорту про звільнення не було вільним, не знайшли свого підтвердження

Крім того, зміна намірів позивача і його бажання служити в поліції, на що він вказує у позові, після реалізованого його рапорту від 25.03.2024 оскаржуваним наказом №169 о/с від 25.03.2024, який вичерпав свою дію, не є перешкодою для позивача знову поступити на службу у поліцію згідно із Законом №580-VIII.

Таким чином, відсутні правові підстави про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Чернігівській області від 25.03.2024 №169 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що позовні вимоги позивача про поновлення на посаді та зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, зважаючи на основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів, що діяв у межах закону і не порушив прав позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом, а тому наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (прос.Перемоги, 74, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14000, ).

Повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2024 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО