Справа № 610/3742/24
Суддя: Феленко Ю. А.
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 610/3742/24
Провадження № 2-а/610/12/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Феленка Ю.А.,

за участю: секретаря судового засідання Петрової І.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24 вересня 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Литовченко С.І., до ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 13 вересня 2024 року № 599/п про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн, сплачений ним при зверненні з даним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Литовченко С.І. зазначив, що 13 вересня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 виніс постанову № 599/п по справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно змісту вказаної постанови ОСОБА_1 ставиться у вину порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме те, що він, у порушення вимог абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (далі Закон № 3633-ІХ), який набрав чинності 18.05.2024, абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом № 3633-ІХ, не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач вважає, що дана постанова є незаконною і підлягає скасуванню. Так, частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність особи за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період. Разом з цим, згідно примітки ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Позивач вважає, що відповідач мав можливість отримати із системи Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС "ОБЕРІГ" та інших державних реєстрів всі його персональні дані як військовозобов`язаного, а тому у відповідача не було підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, відповідно до примітки ст. 210 КУпАП.

Позивач та його представник адвокат Литовченко С.І. в судове засідання, призначене на 29.10.2024, не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомленні належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

25.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було прийнято до розгляду Балаклійським районним судом Харківської області, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з урахуванням вимог ст. 286 КАС України.

У судовому засіданні 02.10.2024 представником позивача адвокатом Литовченком С.І. було подане клопотання про заміну первісного позивача належним, яке ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 02.10.2024 було задоволено, замінено первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на належного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані обставини були підтверджені позивачем в судовому засіданні 16.10.2024.

09 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме те, що він, в порушення вимог абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024, абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом № 3633-ІХ, не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 15).

На підставі вказаного протоколу, начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 полковником ОСОБА_2 13.09.2024 було винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № 599/п, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп. (а.с. 16).

В судовому засіданні 16.10.2024 ОСОБА_1 не заперечував той факт, що до 16.07.2024 він не оновив свої персональні дані військовозобов`язаного жодним з передбачених законом способів, а саме: через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У якості причин не оновлення персональних даних зазначив незадовільний стан здоров`я на підтвердження чого надав відповідні медичні документи.

Так, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 698618 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності (а.с. 17).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 488 від 27.05.2024 убачається, що ОСОБА_1 з 17.05.2024 по 27.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Слобожанська лікарня" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 18).

Також ОСОБА_1 11.03.2024 була складена індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю № 214/230, відповідно до якої останньому була протипоказана важка фізична праця, підйом ваги більше ніж 5 кг та тривале перебування у вимушеній позиції (а.с. 19-20).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 3 статті 288 КУпАП передбачено, що оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону № 3633-ІХ громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Аналогічні вимоги до військовозобов`язаних передбачені абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Мотиви суду.

Частиною 1 статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

В преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2024 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2024 введено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Захист Вітчизни є обов`язком кожного громадянина України, особливо з дня нападу на нашу державу ворожих сил Російської Федерації.

При цьому, суд зазначає, що захист Вітчизни, суверенітету і територіальної цілісності України, як обов`язок громадянина, не зводиться виключно до вступу на військову службу або іншої участі у військових формуваннях. Такий захист може проявлятися і в інших формах, як то фінансова допомога, волонтерська діяльність, допомога за професійним профілем або шляхом надання будь-яких послуг тощо.

Найменше, що може чинити кожен громадянин України, це неухильне дотримання чинного законодавства, яке приймається з метою регулювання питань мобілізації, проходження військової служби та інших питань покликаних забезпечити ефективне функціонування державних інституцій, які здійснюють захист суверенітету України.

Метою прийняття Закону № 3633-ІХ було удосконалення процедур мобілізації, питань проходження військової служби, а також функціонування військових формувань, у т.ч. тих, на яких покладені мобілізаційні функції.

Введення Законом № 3633-ІХ обов`язку щодо оновлення кожним військовозобов`язаним своїх персональних даних протягом 60 днів з дня набрання чинності цим законом, мало на меті удосконалення та, в першу чергу, полегшення роботи Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК), на які покладено функції, зокрема, з обліку військовозобов`язаних, проведення їх медичних оглядів та призову на військову службу. Самостійне оновлення військовозобов`язаним своїх персональних даних забезпечує ефективне функціонування системи військового обліку та значно економить дорогоцінний час працівників ТЦК, який останні змушенні витрачати на розшук військовозобов`язаних, уточнення їх даних, замість того, щоб витрачати зусилля на виконання інших функцій покликаних забезпечити ефективну обороноздатність держави.

При цьому, військовозобов`язаним було забезпечено можливість використання кількох варіантів оновлення своїх персональних даних на вибір, у т.ч. і через електронний кабінет, що взагалі не потребує відвідання державних установ.

Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні, він не оновив свої персональні дані військовозобов`язаного до 16 липня 2024 року, як це було визначено вказаними вище нормативними актами жодним з передбачених законом способів.

Посилання позивача на його стан здоров`я як причину пропуску вказаного строку, суд вважає необґрунтованими, оскільки з наданих ним медичних документів встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні лише до 27.05.2024. Тобто, до кінця встановленого строку на оновлення персональних даних військовозобов`язаного у позивача залишалося більше ніж півтора місяці.

Крім того, як було зазначено вище, військовозобов`язаним було надано можливість оновити персональні данні не відвідуючи будь-які державні або комунальні установи, а саме через електронний кабінет.

Позивачем не надано доказів того, що ним вживалися заходи щодо такого способу оновлення персональних даних і які були безуспішні в силу тих, чи інших причин.

Суд також зазначає, що сам лише факт наявності обставин, що є підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу (наявність інвалідності) та отримання такої відстрочки вже після 16.07.2024, не позбавляло позивача обов`язку вчасно оновити свої персональні дані військовозобов`язаного.

Навпаки, наявність таких обставин мало спонукати ОСОБА_1 щодо якнайшвидшого оновлення персональних даних і отримання відповідної відстрочки від призову на військову службу, з метою забезпечення ефективної роботи ТЦК.

Також суд дійшов висновку, що позивачем та його представником хибно зроблено посилання на примітку до статті 210 КУпАП щодо того, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, оскільки зазначена норма застосовується лише щодо повідомлення про зміну облікових даних та порушення правил військового обліку.

Позивач же посилається на той факт, що "Оберіг" взаємодіє з іншими інформаційно-комунікаційними системами та реєстрами.

Проте суд звертає увагу, що жодна з цих баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання, актуальні номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти.

Отже, враховуючи вимоги вищевказаних нормативно-правових актів, військовозобов`язані повинні були до 16.07.2024 уточнити свої персональні облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Позивач по справі у вказані строки свої персональні облікові дані не уточнив жодним з указаних способів, при тому, що, як встановлено судом, мав таких обов`язок.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, примітка до статті 210 КУпАП не може бути застосовано в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

При цьому суд звертає увагу, що жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, актуальні номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти.

Відтак, позивач, проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку, чим вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу.

Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то сплачений позивачем судовий збір з відповідача не стягується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 19, 20, 159, 160, 241-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення, а постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.09.2024 № 599/п залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

СуддяЮ.А. Феленко