Справа № 520/11323/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 р. Справа № 520/11323/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 19.06.24 у справі № 520/11323/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДІІС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) щодо нежитлових будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 , №0-2038 від 01.02.2023 за податковий період 2021 рік на суму 87 768,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України №0-2038 від 01.02.2023 за податковий період 2021 рік на суму 87768,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що з наданого позивачем до контролюючого органу технічного паспорту на громадський будинок неможливо встановити цільове призначення нежитлової будівлі; ставок для будівель, які за технічним паспортом є «Громадським будинком», рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (далі Рішення № 542) не передбачено; згідно з експлікацією до плану поверхів громадського будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , літ «Б-1», убачається наявність приміщень торгівельного призначення. Звертає увагу, що висновок суб`єкта технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_2 від 31.03.2023 не має жодного відношення до спірного податкового повідомлення-рішення, бо предметом судового розгляду у цій судовій справі є 2021 рік і врахування такого висновку є неможливим.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1562,8 кв. метрів.

01.02.2023 Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-2038 у частині нарахування податкового зобов`язання у розмірі 87 768,00 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, як за торгівельні приміщення.

10.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до контролюючого органу із заявою та просила скасувати (відкликати) зазначене податкове повідомлення-рішення про визначення податкових зобов`язань із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом від 02.05.2023 за вих. № 23787/6/20-40-24-05-10 відповідач, із посиланням на Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 за № 393/96-ВР, повідомив позивача, що податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №28875/2401-2038-18 від 09.12.2021 на суму 58183,04 грн за податковий період 2018 рік; №000/28873-2401-2038-19 від 09.12.2021 на суму 65215,64 грн за податковий період 2019 рік; №0-2038 від 08.12.2021 на суму 67660,12 грн за податковий період 2020 рік; №0-2038 від 01.02.2023 на суму 93768,00 грн за податковий період 2021 рік залишені без змін із обґрунтуванням такого рішення п.п. 14.1.129-1 п.14.1 ст. 14, п.п. 266.3.2 п. 266.3, п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV, п. 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, якою затверджений "Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відмовляючи у скасуванні (відкликанні) податкових повідомлень-рішень, відповідач зазначив, що відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1562,8 кв.м., у податкового органу відсутні.

Позивач уважає, що визначені наведеними податковими повідомленнями-рішеннями зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправними та підлягають скасуванню, а тому звернулась до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України №0-2038 від 01.02.2023 за податковий період 2021 рік на суму 87768,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що в межах спірних правовідносин відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності, а тому дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Водночас визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №520/342/21.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, відповідно до приписів пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України органи місцевого самоврядування, серед іншого, встановлюють ставки податку на нерухоме майно, а саме для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. При цьому у підпункті 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України законодавець встановив максимальну межу розміру такого податку (1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування) та надав право органу місцевого самоврядування на диференціацію розміру ставки податку залежно від (1) місця розташування (зональності), (2) виду нерухомості, (3) особи платника податку.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року (справа № 480/631/19).

На виконання вказаних вимог Харківська міська рада Рішенням №572/17 від 22.02.2017 визначила диференційовані ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, залежно від їх виду, встановивши, що 1% від розміру мінімальної заробітної плати підлягає сплаті за готельні, офісні, торговельні будівлі та будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки), 0,25 % - за будівлі промислові та склади, 0,1% - за гаражі та інші будівлі, 0% - за господарські (присадибні) будівлі. З 01 січня 2019 року ставка 0,25 % від розміру мінімальної заробітної плати взагалі виключена відповідно до рішенням Харківської міської ради від 28 листопада 2018 року №1284/18.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ А-1 загальною площею 1318,7 кв.м та нежитлова будівля літ Б-1 загальною пощею 244,1 кв.м за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова, 156-Б, відповідно до Договору дарування нежитлових приміщень від 21.07.2011 №1539. Загальна площа нежитлових будівель становить 1562,80 кв.м.

Право власності на зазначені нежитлові будівлі 25.07.2011 зареєстровано КП "ХМ БТІ", реєстраційний номер 22414678, про що виданий витяг про державну реєстрацію прав №30738300 від 25.07.2011.

Відповідно до Технічного паспорту на громадський будинок, складеного 07.03.2008 КП "ХМ БТІ", перевіреного 06.07.2011, нежитлова будівля літ. "А-1" по вул. Академіка Павлова, буд. 156-б в місті Харкові (інфентаризаційна справа №73440, реєстровий №1622) має загальну площу 1318,7 кв.м. та складається із 29 приміщень, які мають відповідне функціональне призначення, в тому числі основне чи допоміжне, а саме: 1- тамбур - 3,8 кв.м., 2 - майстерня - 5,3 кв.м., 3 - складське - 34,7 кв.м., 4 - торгівельний зал - 34,2 кв.м., 5 - торгівельний зал - 32,1 кв.м, 6 - тамбур - 1,8 кв.м., 7 - кабінет - 18,7 кв.м., 8 - складське - 207, 4 кв.м., 9 - складське - 46,5 кв.м., 10 - складське - 164,5 кв.м., 10а - кабінет - 14,5, 11 - складське - 152, 2 кв.м., 12 - складське - 49,0 кв.м., 13 - складське - 35, 8 кв.м., 14 - складське - 35, 6 кв.м, 15 - роздягальня - 34,2 кв.м., 16 - вбиральня - 2,5 кв.м., 17 - душова - 1,3 кв.м, 18 - каса - 9,3 кв.м., 19 - коридор - 2,6 кв.м., 20 - вбиральня - 2,5 кв.м., 21 - дущова - 1,3 кв.м., 22 - роздягальня - 9,3 кв.м., 23 - коридор - 2,6 кв.м., 24 - кабинет - 16,7 кв.м., 25 - топочна - 17, 1 кв. м, 26 - коридор - 44,0 кв.м., 27 - кладова - 11,9 кв.м., 28 - торгівельний зал - 323,5 кв.м., 29 - тамбур - 3,8 кв.м.

Отже, загальна кількість квадратний метрів за відповідним цільовим (функціональним) призначенням у нежитловій будівлі літ. "А-1" розподіляється на складське (3, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14) - 725,7 кв.м., торгівельний зал (4,5, 28) 389,8 кв.м, кабінет (7, 10а, 24) 49,9 кв.м, коридор (19, 23, 26) - 49,2 кв.м., кладова (27) - 11,9 кв.м., роздягальна (15,22) - 43,5 кв.м., душова (17, 21) - 2,6 кв.м., вбиральня (16, 20) - 5,0 кв.м., майстерня (2) - 5,3 кв.м., каса (18) - 9,3 кв.м., топочна (25) - 17,1, тамбур (1, 6, 29) - 9,4 кв.м.

Відповідно до Технічного паспорту на громадський будинок, складений 07.03.2008 КП "ХМ БТІ", перевіреного 06.07.2011, нежитлова будівля літ "Б-1" по вул. Ак. Павлова, 156 в місті Харкові (інвентаризаційна справа №73440, реєстровий №1622), має загальну площу 244,1 кв.м та складається із 4 приміщень, які мають відповідне функціональне призначення, в тому числі основне чи допоміжне, а саме: 1- тамбур - 3,9 кв.м., 2 - магазин - 43,8 кв.м., 3 - складське - 147,7 кв.м., 4 - складське - 48 кв.м.

Отже, загальна кількість квадратних метрів за відповідним цільовим (функціональним) призначенням у нежитловій будівлі літ. "Б-1" розподіляється на складське (3,4) - 196,4 кв.м, магазин (2) - 43,8 кв.м, тамбур (1, допоміжна) - 3,9 кв.м.

Також матеріали справи містять технічні паспорти від 31.03.2023, відповідно до яких проведена повторна інвентаризація на громадські будинки на вул. Ак. Павлова, 156-б в м. Харкові літ. А-1 заг.пл. 1318,7 кв.м., літ. Б-1 заг. пл. 244,1 кв.м.

Після проведення повторної інвентаризації та виготовлення нових технічних паспортів на громадські будинки їх належність до будівель складських за питомою вагою не змінилась.

Водночас відповідач указує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1562, 8 кв.м., відомості щодо цільового призначення об`єкта нежитлової нерухомості - відсутні, відповідно до технічного паспорту на громадський будинок, який підлягає оподаткуванню, у графі призначення вказано: нежитлова будівля літ. "Б-1", без конкретизації приналежності. Зазначає, що відповідно до наданих ОСОБА_1 документів установлено наявність приміщень торгівельного призначення, отже позивач отримує податкові вигоди у спосіб використання корисних властивостей об`єктів нерухомості, однак уникає виконання обов`язку сплати податкових зобов`язань.

При віднесенні зазначених приміщень контролюючий орган обчислив базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких відомостей щодо цільового призначення відсутні.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що визначення належності суб`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Будівлі класифікуються переважно за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (поєднання житлових приміщень, магазинів та бібліотеки), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинно бути визначене таким чином: обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі у складі загальної корисної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання; потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять до підгрупи, що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної корисної площі. Далі її відносять до класу об`єктів за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. За наявності класифікаційного поділу класу об`єктів на підкласи та види за тим самим принципом визначається приналежність будівлі до відповідного підкласу та виду.

Так, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 520/23354/23 встановлено, що на звернення ОСОБА_1 до експертної установи про встановлення класифікації об`єктів нежитлової нерухомості, ДП "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" складено висновок АС2 №2412904 від 08.05.2024, в якому, зокрема, зазначено про вірність здійсненої фізичною особою ОСОБА_1 . класифікації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 та національним класифікатором НК 018:2023.

Водночас ДК 018:2000 та НК 018:2023 використовується не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке, в межах даних правовідносин, не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі №822/2972/13-а, від 15 грудня 2020 року у справі № 826/4847/15 та від 25 травня 2021 року у справі № 823/1147/16, саме відповідач у межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності.

Крім того, приписами п.п. 2 п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановлено вичерпний перелік відомостей, які вносяться до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, який відповідно, не передбачає можливості внесення відомостей про класифікацію будівель та споруд за державним класифікатором ДК 018-2000, затвердженим Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 за №507.

З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню, є обґрунтованим і законним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 520/11323/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова Л.В. Курило