Справа № 280/2982/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2982/24
Головуючий суддя І інстанції Богатинський Б.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.06.2024 в адміністративній справі №280/2982/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанову Кабінету Міністрів України №413 не можна застосовувати до спірних правовідносин, тому як Закон 2232-ХІІ має вищу юридичну силу, а висновок ЛКК є належним документом для звільнення з військової служби.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, 28.02.2024 позивач подав рапорт на звільнення з військової служби за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю.

На підтвердження підстав для звільнення з військової служби за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» надав до рапорту: висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська лікарня №1» Запорізької міської ради від 02.11.2023 №418, копії паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , копії паспорту та РНОКПП ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , довідку ОСББ «Новокузнецька 28-А» про фактичне місце проживання (позивача та його матері), консультативний висновок адвоката, ордер про надання правничої (правової) допомоги 20.03.2024.

Відповідач листом від 20.03.2024 №2528 надав відповідь та повідомив про відсутність підстав для звільнення, оскільки до рапорту позивача не долучено висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , чинним законодавством не передбачено можливості використання форми первинної облікової документації №080-4/о в якості документального підтвердження підстав для звільнення з військової служби.

Не погоджуючись таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок лікарсько-консультативної комісії від 02.11.2023 № 418 за формою №080-4/о не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки виданий такою комісією висновок, згідно з положеннями Постанови №413 може підтверджувати відповідні обставини (постійного стороннього догляду за хворим) лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України регламентовано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У пункті 20 частини 1 статті 106 Конституції України закріплено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до положень частини другої, третьої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, зі змісту зазначених правових приписів слідує, що однією з підстав для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану є факт необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як видно з матеріалів справи, позивач подавав рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 .

До наведеного рапорту позивачем було долучено висновок про наявність порушення функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 418 від 02.11.2023 року форми № 080-4/о, сформованого відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407.

В наведеному висновку визначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Колегія суддів апеляційного суду констатує, що вказаний висновок відповідає формі та має всі обов`язкові реквізити, визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407.

Однак, відповідно до запису в наведеному висновку, останній надається для одержання компенсації фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Вказана мета формування висновку форми № 080-4/о, а саме для одержання компенсації фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі висновку також визначена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407.

Отже, з огляду на мету видачі наведеного висновку, останній має конкретне цільове спрямування: для одержання компенсації фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Між тим, посилань на отримання особою, що буде здійснювати догляд, інших повноважень, вказаний висновок не містить.

Таким чином, з огляду на казані правові приписи та встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вищенаведений висновок від 09.03.2021 року № 407, в розумінні приписів ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є висновком в цілях надання військовослужбовцю права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

В свою чергу, інших документів, які б підтверджували факт необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, зокрема висновку медико-соціальної експертної комісії, позивачем до відповідача та до суду подано не було.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду також вважає за необхідне зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, затверджено положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення № 1317).

Відповідно до п. 1 Положення № 1317, останнє визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно п. 6 Положення № 1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 р. №577 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.09.2012 р. № 1508/21820) затверджений Акт огляду медико-соціальною експертною комісією та Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157/о «Акт № ___ огляду медико-соціальною експертною комісією», пунктом 37 якої зазначено, що у пункті 32 зазначається потреба інваліда у медичній та соціальній допомозі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. №413, затверджено перелік сімейних обставин та поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу, серед яких: необхідність постійного стороннього догляду, в тому числі за хворими батьками - своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, виходячи з системного аналізу зазначених актів законодавства у їх системному зв`язку, виходячи в тому числі зі спрямування перелічених медичних документів та встановлення ними діагнозу, а також медичних рекомендацій, беручи до уваги вікове розмежування, колегія суддів приходить висновку, що в даному випадку, на час виникнення спірних правовідносин, позивач, маючи на меті звільнення з військової служби за вказаних підстав, повинен був надати на адресу військової частини, саме висновок МСЕК.

Таким чином, доводи позивача, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. №413, в частині вікового розмежування, суперечить приписам ст. 26 Закону № 2232-XII, колегією суддів за наведеного правового аналізу та встановлення вказаним Законом загальної правової норми, яка передбачає наявність документів і перелік органів, які можуть підтвердити вказані обставини, натомість постанова КМУ розмежовує повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок до уваги не приймаються.

Відповідна правова позиція, в тому числі, викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2024 р. (справа № 420/16689/23).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.06.2024 в адміністративній справі №280/2982/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва