Справа № 460/6870/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2024 року м. Рівне №460/6870/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення адміністративно-господарської санкції, -

В С Т А Н О В И В :

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач/Фонд) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач/ФОП ОСОБА_1 ), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь держави адміністративно-господарську санкцію в сумі 24491,43 грн та пеню в сумі 637,00 грн, а всього 25128,43 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Фонд зазначив, що відповідач не виконала нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, чим порушила вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». У зв`язку з цим, контролюючим органом сформований та надісланий відповідачу розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті ним у зв`язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, на загальну суму 24491,43 грн. Разом з тим, у встановлений законодавством строк відповідачем самостійно не сплачено нараховану суму адміністративно-господарських санкцій, як і не надано на адресу територіального відділення Фонду будь-якого листа-заперечення чи повідомлення щодо згаданого вище розрахунку. Наведене, у свою чергу, слугувало підставою для нарахування позивачем пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій. З огляду на викладене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/6870/24 та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суду, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребувано у нього додаткові докази по справі.

До суду повернувся надісланий відповідачу конверт із копією вказаної ухвали та довідкою відділення поштового зв`язку про причини повернення/досилання «за закінченням терміну зберігання».

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються:

1) юридичним особам та фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Згідно з частиною одинадцятою статті 126 КАС України, (…) у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За правилами частини одинадцятої статті 251 КАС України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Пунктом 5 частини шостої статті 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що у разі, якщо судове рішення або повістку, які були направлені за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи (фізичної особи-підприємця), не можливо вручити учаснику справи з незалежних від суду причин (у зв`язку із відмовою від одержання, відсутністю за адресою місцезнаходження / за повідомленою адресою, зазначенням невірної адреси тощо), вважається, що судове рішення та/або повістка вручена належним чином.

Датою вручення судового рішення та/або повістки, у такому випадку, є день проставлення відділенням поштового зв`язку відповідної відмітки із зазначенням причин невручення на поштовому відправленні.

Згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду (далі АСДС), відповідач не зареєстрована у підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , - яка відповідає адресі відповідача, внесеній до АСДС.

Беручи до уваги, що копія ухвали суду від 01.07.2024 у паперовій формі надсилалась ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення за адресою її місцезнаходження (місця проживання) та іншої адреси цей учасник справи суду не повідомила, суд дійшов висновку, що вказане судове рішення вручене відповідачу належним чином та остання належним чином повідомлена судом про можливість подання відзиву на позовну заяву.

Однак, у встановлений судом строк відповідачем відзиву на позов не подано. А тому, враховуючи приписи частини шостої статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 23.01.2023 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності (КВЕД) якої є «02.20 Лісозаготівлі».

При цьому, як стверджується матеріалами справи, при здійсненні підприємницької діяльності у 2023 році відповідач використовувала працю найманих працівників.

У зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, позивачем здійснено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті ФОП ОСОБА_1 , відповідно до якого:

- середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік (умовне позначення 01) 15 осіб;

- середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (умовне позначення 02) 0 осіб;

- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (…) (умовне позначення 03) 1 особа;

- фонд оплати праці штатних працівників (умовне позначення 04) 734742,99 грн;

- середня річна заробітна плата штатного працівника (04/01) (умовне позначення 05) 48982,87 грн;

- кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше (0302) (умовне позначення 06) 0,00 одиниць;

- сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю ((…) для роботодавців, у яких працює від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05/2) (умовне позначення 07) 24491,43 грн (а.с.8).

Вказаний розрахунок розміщено в електронному кабінеті відповідача на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України 07.03.2024, що підтверджується електронною квитанцією від 07.03.2024 (а.с.11).

У свою чергу, відповідно до виконаного Фондом розрахунку пені, що підлягає сплаті ФОП ОСОБА_1 станом на 19.06.2024:

- облікова ставка Національного банку України становить 13% річних;

- кількість днів у поточному році 366;

- відсотки від ставки НБУ, законодавчо встановлені для розрахунку розміру пені, 120%;

- сума заборгованості становить 24491,43 грн;

- розрахунковий розмір пені становить 0,04% = (13 х 120 : 100 : 366);

- таким чином, сума пені за один день прострочення 9,8 грн = (24491,43 х 0,04%);

- кількість днів прострочення 65;

- загальна сума пені, що необхідно сплатити, становить 637 грн = (9,8 грн х 65 днів) (а.с.16).

Оскільки нараховані адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення термінів їх сплати відповідач у встановлений законом строк добровільно не сплатив, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі Закон №875-XII).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №875-XII, діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає, зокрема, у виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу (…) з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту.

За приписами частини третьої статті 18 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наведене кореспондується з положеннями частини третьої статті 18-1 Закону №875-ХІІ, за змістом якої державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

За правилами частини четвертої статті 19 цього ж Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

При цьому, частиною шостою статті 19 Закону №875-XII визначено, що Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

- про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

- про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані (частина восьма статті 19 вказаного Закону).

Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої та тринадцятої статті 19 Закону №875-XII, керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

В силу приписів частини першої статті 20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Поряд з цим, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга цієї ж статті).

А згідно з частиною четвертою статті 20 Закону №875-XII, адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

З системного аналізу наведених вище правових норм слід дійти висновку, що законодавством передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, що не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу. При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із вчиненням ним правопорушення, передбаченого статтею 20 Закону №875-XII.

З даного приводу слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.08.2023 у справі №120/4975/22, а саме: передбачена частиною першою статті 20 Закону №875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю має наставати або: 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону №875-XII, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

У свою чергу, у постанові від 10.01.2024 по справі №340/4174/23 Верховний Суд виснував, що «надісланий у травні 2023 року позивачу розрахунок, створений відповідачем на підставі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не є індивідуальним актом у розумінні КАС України, який може бути оскаржений до адміністративного суду, а законність такого розрахунку чи дій відповідача щодо його створення/надіслання, а також обчислення у ньому сум адміністративно-господарських санкцій не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства. Питання про виконання чи невиконання позивачем як фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю, у 2022 році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю або про його вину/відсутність вини у невиконанні такого нормативу, може бути предметом правової оцінки у разі розгляду судом спору за позовом територіального відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про примусове стягнення з нього нарахованих адміністративно-господарських санкцій».

В силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відзначає, що відповідач не подавала письмових заперечень щодо сформованого позивачем розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій у частині визначення середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2023 рік та інших показників, які містяться в ньому.

На виконання приписів частини третьої статті 18 Закону №875-XII, 02.06.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №553 (набрала чинності 09.06.2023), якою затверджено Порядок надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю (далі Порядок №553), яким визначено механізм надання підприємством, установою, організацією, фізичною особою, яка використовує найману працю, філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (міському, районному, міськрайонному центру зайнятості до дати припинення їх діяльності) інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до пункту 2 Порядку №553, роботодавець з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників з інвалідністю та/або з дати відкриття вакансій, на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, інформує центр зайнятості за його місцезнаходженням.

Інформація, необхідна для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, може надаватися роботодавцем центру зайнятості в електронній (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника/фізичної особи - підприємця або уповноваженої ними особи) (пункт 3 цього Порядку).

Роботодавець може повідомити центру зайнятості про закриття вакансії (вакансій) шляхом надсилання відповідної інформації в електронній формі на офіційну електронну адресу центру зайнятості (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника/фізичної особи - підприємця або уповноваженої ними особи) (пункт 5 означеного вище Порядку).

Згідно з пунктом 6 Порядку №553, роботодавець подає до центру зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування особи з інвалідністю, за формою звітності №3-ПН, визначеною Мінекономіки.

Наказом Міністерства економіки України від 02.04.2022 №827-22, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за №565/37901, затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі форма №3-ПН) та Порядок її подання (далі Порядок №827-22).

Так, пунктами 1.4, 1.5 розділу І Порядку №824-22 визначено, що форма №3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального / регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості до дати припинення їхньої діяльності) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

За пунктом 1.6 розділу І Порядку №824-22, роботодавець визначає вид форми №3-ПН первинна або уточнювальна. Первинна форма №3-ПН подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна форма №3-ПН подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії(й), зокрема, умов праці, розміру заробітної плати, вимог до кандидата(ів) тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та професійної назви робіт (професії/посади).

Актуальність зазначеної(их) у поданій формі №3-ПН вакансії(й) уточнюється фахівцем центру зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, шляхом електронної комунікації, зокрема мобільним чи фіксованим зв`язком, надсилання/отримання повідомлення електронною поштою. Також таке уточнення здійснюється перед направленням зареєстрованого безробітного або особи, яка шукає роботу, до роботодавця (пункт 1.7 розділу І означеного вище Порядку).

Таким чином, наведені вище положення Порядку №553 та Порядку №824-22 покладають на роботодавців обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН у разі виникнення в них потреби у підборі працівників та/або відкриття відповідної вакансії. При цьому, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається роботодавцем не пізніше ніж через три робочі дні з дати виникнення у нього відповідної потреби та/або відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну з таких вакансій.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні для цього відповідних умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН у строк не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття відповідної вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №806/1368/17.

Крім того, суд зазначає, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що визначені у частині першій статті 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 у справі №260/557/19 та від 22.06.2022 у справі №826/11977/18.

З матеріалів справи судом установлено, що у відповідь на запит позивача від 07.05.2024 №588/01-16, Рівненська філія Рівненського обласного центру зайнятості листом від 10.05.2024 №02-17/575 проінформувала Фонд, зокрема, про те, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2023 року не подавала Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН, в тому числі для працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню осіб з інвалідністю (а.с.15)

Суд також враховує, що відповідачем не заперечено факту неподання нею до центру зайнятості звіту за формою №3-ПН у 2023 році.

Наведене вище дає підстави для висновку про порушення відповідачем вимог статей 18, 19 Закону №875-XII та свідчить про наявність достатніх правових підстав для притягнення її до відповідальності у порядку, встановленому статтею 20 Закону №875-XII, у частині нарахування сум адміністративно-господарських санкцій і пені за порушення термінів їх сплати.

При цьому, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу, що в силу положень частини дванадцятої статті 19 Закону №875-XII, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №121 (у редакції постанови Уряду від 27.12.2018 №1205) затверджено Положення про централізований банк даних з проблем інвалідності (далі також банк даних), яке визначає порядок створення, функціонування та ведення централізованого банку даних з проблем інвалідності як автоматизованої системи для визначення потреб осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, реабілітаційними послугами, санаторно-курортним лікуванням тощо в засобах реабілітації та послугах у сфері реабілітації, і для накопичення, зберігання і використання інформації про центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності та господарювання, виду діяльності та галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників - громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення, основними завданнями банку даних є:

1) створення єдиної комплексної інформаційно-аналітичної системи обліку осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб;

2) проведення аналізу та ведення обліку даних, зокрема, про: виконання роботодавцями нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також нарахування сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням роботодавцями такого нормативу за попередній рік; створення роботодавцями робочих місць для осіб з інвалідністю, зайнятість та працевлаштування таких осіб; ведення обліку надходжень сум адміністративно-господарських санкцій та пені, а також заборгованості роботодавців з їх сплати.

Згідно з пунктом 3 Положення, користувачами банку даних є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю та його територіальні відділення, державна служба зайнятості (…).

Пунктом 4 Положення передбачено, що до банку даних вноситься, зокрема, така інформація:

6) відомості про створення роботодавцями робочих місць для осіб з інвалідністю, зайнятість та працевлаштування таких осіб (…);

7) відомості, необхідні для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцями відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875-XII;

8) дата і час надсилання через електронні кабінети роботодавців, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875-XII;

9) дані про суми нарахованих і сплачених адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875-XII, що надійшли до державного бюджету через органи Казначейства від роботодавців;

10) дані про облікову ставку Національного банку.

У свою чергу, до повноважень користувачів банку даних місцевого рівня, а саме територіальних відділень Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, належить, зокрема, проведення моніторингу щодо:

- виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875-XII;

- надходження від роботодавців сум сплачених адміністративно-господарських санкцій та пені до спеціального фонду Казначейства;

- заборгованості роботодавців із сплати сум адміністративно-господарських санкцій та пені (підпункт 3 пункту 7 Положення).

За змістом абзацу першого пункту 10 Положення, обмін інформацією між банком даних, користувачами банку даних та іншими системами (реєстрами) відбувається через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів та/або систему інформаційного обміну даними з дотриманням законодавства у сфері захисту інформації.

Системний аналіз наведених вище норм Положення свідчить, що автоматизована система Централізованого банку даних з проблем інвалідності забезпечує автоматизоване (без стороннього втручання) опрацювання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; визначення роботодавців, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875-XII; створення розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до правил статті 20 Закону №875-XII.

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки сум адміністративно-господарських санкцій та пені є правильними і обґрунтованими, узгоджуються з документами поданої відповідачем податкової звітності та сумнівів у своїй достовірності у суду не викликають, а відтак, враховуються судом як належні та допустимі докази при вирішенні цієї справи.

Також, судом установлено, що позивач звертався до Управління інспекційної діяльності у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з листом від 06.03.2024 №388/01-15 «Щодо проведення позапланових перевірок», в якому, покликаючись на вимоги Закону №875-XII, просив провести позапланові перевірки суб`єктів господарювання, в тому числі й відповідача (а.с.12-13).

У відповідь на вказаний лист, Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом від 04.04.2024 №ЗХ/3.3/5480-24 повідомило Фонд про відсутність правових підстав для проведення відповідних позапланових заходів контролю з огляду на приписи законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с.14).

З даного приводу суд враховує, що відповідно до статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX (далі Закон №2136-IX), у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються: за наявності підстав, визначених абзацами п`ятим, восьмим, дев`ятим, десятим частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації; у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 01.05.2022.

У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Наведеним вище нормам Закону №2136-IX кореспондуються положення постанови Кабінету Міністрів України «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» від 13.03.2022 №303 (далі Постанова №303), на підставі пункту 1 якої припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Отже, Законом №2136-IX та Постановою №303 обмежено можливість проведення територіальними органами Державної служби з питань праці у період дії воєнного стану позапланових заходів державного нагляду (контролю) суб`єктів господарювання, зокрема, за зверненням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 16 Закону №2136-IX).

А тому, на переконання суду, факт неможливості проведення відповідної перевірки суб`єкта господарювання органами Держпраці не впливає на можливість визначення та нарахування Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

У процесі судового розгляду даної справи відповідач не була позбавлена можливості надати свої заперечення щодо здійснених позивачем розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій та пені, проте таким правом не скористалася.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами у їх сукупності доведено факт вчинення відповідачем правопорушення у сфері законодавства про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні, а отже, наявні правові підстави для господарсько-правової відповідальності відповідача як учасника господарських відносин. Відтак, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарської санкції задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарську санкцію в сумі 24491,43 грн та пеню в сумі 637,00 грн, а всього 25128,43 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 25 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Замкова, 10А/1, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 13979356)

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя С.А. Борискін