Справа № 160/3072/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/3072/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року (суддя Жукова Є.О.) в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 192 724,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області та на теперішній час має податковий борг у сумі 192 724,67 грн., який обліковується в інтегрованій картці платника податків. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, що стало підставою для звернення податкового органу до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини у справі, оскільки судом першої інстанції обставини справи взагалі не з`ясовувались, а докази не досліджувались. Рішення ж суду носить суто формальний характер. Так, судом першої інстанції було розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадження. Судом першої інстанції не було повідомлено відповідача про існування вказаної справи, в тому числі, але не виключно в порядку передбаченому ч. 5 ст. 251 КАС України. Будь - яких листів від суду відповідач не отримувала. Одночасно з цим, суд першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що відповідачем на момент розгляду справи податковий борг не погашений. Однак, будь - яких обґрунтованих підстав зробити вказаний висновок у суду не було. Отже, суд першої інстанції, фактично позбавивши відповідача можливості подати докази та заперечувати проти позову, зробив висновки виключно на підставі доказів позивача (однобокість процесу). Ці висновки не відповідають реальним обставинам справи та призвели до ухвалення необґрунтованого і невмотивованого судового рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФО ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків та має податковий борг у сумі 192 724,67 грн.

На теперішній час в інтегрованих картках платника податків ФО ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 192 724,67 грн., який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань.

Податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 у встановлені терміни сум грошових у сумі 158 228,94 грн., згідно: податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2021р. у сумі 113 322,07 грн., терм. спл. 18.01.2022р. (основний платіж); податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2021 у сумі 28 349,46 грн., терм. спл. 18.01.2022 (штрафні санкції); нарахованої пені у сумі 16 557,41 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи); податковий борг по військовому збору виник у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 у встановлені терміни сум грошових у сумі 12 395,73 грн., згідно: податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2021 у сумі 8 653,77 грн., терм. спл. 24.01.2022 (основний платіж); податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2021 у сумі 2 362,21 грн., терм. спл. 24.01.2022 (штрафні санкції) нарахованої пені у сумі 1 379,75 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи); податковий борг по адміністративним штрафам та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів виник у зв`язку з несплатою Відповідачем у встановлені терміни сум грошових у сумі 17 000,00 грн., згідно: податкового повідомлення-рішення № від 25.11.2021 у сумі 17 000,00 грн., терм. спл. 18.01.2022 (штрафна санкція); податковий борг штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів виник у зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені терміни сум грошових у сумі 5 100,00 грн., згідно: податкового повідомлення-рішення № від 25.11.2021 у сумі 5 100,00 грн., терм. спл. 18.01.2022 (штрафна санкція).

Інформація щодо оскарження вищенаведеного податкового повідомленнярішення в матеріалах справи відсутня.

Як вбачається із зворотнього боку облікової картки платника податку, копія якої міститься в матеріалах справи, у ФО ОСОБА_1 сума податкового боргу, яка підлягає стягненню, складає 192 724,67 грн.

Отже, станом на момент звернення позивача до суду, відповідачем в добровільному порядку не сплачено зазначену вище суму податкового зобов`язання, а відтак у Фізичної особи ОСОБА_1 наявна заборгованість перед державним бюджетом в розмірі 192 724,67 грн.

Будь-яких доказів сплати податкового боргу у визначеній сумі відповідачем на момент розгляду і вирішення даної справи до суду не надано.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Згідно із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно із п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно із п. 42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

На теперішній час в інтегрованих картках платника податків ФО ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 192 724,67 грн., який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом з метою погашення заборгованості сформовано податкову вимогу від 25.01.2022 № 0-0408, яка направлялася на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , яка відповідає податковій адресі, що підтверджується копією поштового відправлення.

Відправлення не вручене відповідачу та повернулося, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою про причини повернення відправлення, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно із пунктом 70.1 статті 70 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положеннями пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно із пунктом 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відтак, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України слідує, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Як убачається з матеріалів справи, податковою адресою платника податків є АДРЕСА_1 .

Саме за вказаною податковою адресою ФО ОСОБА_1 контролюючим органом направлялись податкові повідомлення-рішення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 ПК України, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №826/17798/18 та від 23 вересня 2021 року у справі №640/8096/19.

Колегія суддів звертає увагу, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження (податковою адресою). У разі невиконання цього обов`язку платник не в праві посилатися на неотримання ним кореспонденції, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Також, колегія суддів зазначає, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №360/4692/19.

Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року (справа №810/3116/18) зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Касаційним адміністративним судом також вказано про те, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

З урахуванням висновків, викладених у рішеннях Верховного Суду, колегія суддів вважає, що в силу положень абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 та абзацу 2, 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення, яке надіслано на податкову адресу ФО ОСОБА_1 зазначену в реєстрі платників податків, вважаються врученими відповідачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин такого невручення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи встановлено, що з копії конверту, яким повернувся рекомендований лист, конверт повернувся «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи(а.с. 24,32,39).

Колегія суддів зазначає, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги.

Проте, при вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Відповідачем не спростовано доводи податкового органу, стосовно надіслання податкової вимоги в порядку встановленому законом.

Враховуючи зазначене вище правове регулювання, досліджені судом апеляційної інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку, що податкову вимогу надіслано в порядку встановленому Податковим кодексом України, Порядком №610, що свідчить про наявність підстав про стягнення податкового боргу.

Станом на день звернення позивача до суду, відповідачем сума грошового зобов`язання у розмірі 192 724,67 грн не сплачена.

Відповідач не скористався своїм правом адміністративного або судового оскарження податкової вимоги, доказів самостійної сплати податкового боргу матеріали справи також не містять, а відтак сума заборгованості підприємця перед бюджетом є узгодженою та підлягає сплаті.

Доказів переривання боргу після виставлення податкової вимоги відповідачем до суду не подано та підтверджується обліковою карткою, що міститься в матеріалах справи.

Крім того, доказів скасування вказаної вимоги відповідачем до суду не надано.

Таким чином, відповідач має податковий борг перед бюджетом у розмірі 192 724,67 грн, який на час розгляду справи не сплачений.

Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 41.4 статті 41 ПК України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України до контролюючих органів відносяться податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).

Тобто, позивач має повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, оскільки позивачем надано до суду документи, які підтверджують несплачену відповідачем суму податкового боргу.

Щодо покликань скаржниці на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 7 тієї ж статті 7 клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Колегія суддів зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять клопотання ФО ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Крім цього відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано адміністративний позов 16 лютого 2023 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року 2684 грн.

Таким чином, розмір ста розмірів прожиткового мінімуму становить 268 400 грн., тоді як предметом розгляду в даній справі є стягнення податкового боргу у розмірі 192 724,67 грн., що не перевищує відповідної суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 4. ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд зауважив, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. І в разі надання для дослідження таких нових доказів інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо них як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції (постанови Верховного Суду від 5 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 608/687/19).

В апеляційній скарзі скаржницею зазначено, що у зв`язку з неповідомленням про розгляд справи суд першої інстанції, фактично позбавивши відповідача можливості подати докази та заперечувати проти позову, зробив висновки виключно на підставі доказів позивача (однобокість процесу).

Судом встановлено, що адресою відповідача є АДРЕСА_1 , позивачем на виконання вимог ч. 9 ст. 44 КАС України (в редакції, чинній з 26.05.2021) направлено копію позовної заяви з додатками за цією адресою, про що зокрема свідчить фіскальний чек поштових відправлень (а.с. 41).

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 листопада 2019 року у справі №826/12675/15 та від 04 червня 2021 року у справі №160/2734/20, аналізуючи положення частини четвертої статті 308 КАС України, указав, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Указане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі у них наявні докази, і недопущення зловживання стороною правами.

Клопотання щодо прийняття нових доказів, відповідачем до суду апеляційної інстанції не заявлялось.

Інших обставин, які б слугували підставою для відмови у стягненні податкового боргу відповідачкою в апеляційній скарзі не зазначається.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров