Справа № 303/5710/24
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/5710/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (представник адвокат Пензеник Віталій Іванович) до Департаменту патрульної поліції (представник Вовканич Андрій Іванович) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності вказуючи, що 16 червня 2024 року відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2408645, складена поліцейським УПП в Закарпатській області Піпаш М.М. Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 , 16.06.2024 року, о 22:09:21 год. у м. Мукачево по вулиці Олександра Духновича 10А, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4.в ПДР - Порушення вимог заборонних знаків. Дану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. 16 червня 2024 року, близько 22 години, керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Духновича біля аптеки він вимушений був зупинити свій автомобіль, так як пасажир його автомобіля, який в цей час перебував на передньому пасажирському сидінні, попросив терміново зупинитись біля аптеки за ліками, оскільки йому стало погано і виникла потреба в негайному, терміновому прийнятті ліків. Тобто він здійснив вимушену зупинку, при цьому відповідно до пункту 9.9а ПДР увімкнув на автомобілі аварійну світлову сигналізацію. Після цього до нього підійшли патрульні поліцейські, яким він пояснював, що вимушений був здійснити вимушену зупинку і чому. Однак поліцейський не відреагував належним чином на його пояснення та пояснення пасажира, який міг підтвердити обставини вимушеної зупинки, не опитав, належним чином не розглянув обставини, що склалися, а виніс постанову. У даному випадку вчинення ним порушення правил дорожнього руху не підтверджується матеріалами даної постанови. У постанові належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення вищезазначеного адміністративного правопорушення відсутні. При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Окрім цього, відповідно до правил дорожнього руху пункт 1.10 «Вимушена зупинка» передбачає «припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху». У даному випадку пасажир автомобіля є учасником дорожнього руху і ним було здійснено вимушену зупинку саме через стан пасажира. З огляду на це, оскаржувана постанова, зокрема, вже є незаконною. Посадовою особою, яка винесла оскаржувану постанову, дії, передбачені вищезазначеними статтями глави 22 КУпАП, проведені не були, тобто не був проведений саме розгляд справи. З огляду на положення статті 283 КУпАП «Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення», орган (посадова особа) виносить постанову по справі не інакше як розглянувши справу про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова не відповідає наведеним в статті 283 КУпАП критеріям. Відповідачем незрозуміло яким чином справа без попередження особи про час та місце розгляду справи, відповідно водію не було роз`яснено передбачених ст.268 КУпАП прав, про що свідчить відсутність підпису особи у пункті 8 постанови, справа (постанова винесена) на порушення вимог ст. ст. 248, 249, 258, 276 - 283 (щодо необхідності саме розгляду справи, із гарантуванням реалізації відповідних прав та щодо реквізитів постанови про притягнення до адміністративної відповідальності). Так, порушено вимоги щодо порядку відкритого розгляду справи (ст. 249 КУпАП), винесення відповідної постанови за наслідками розгляду справи (ст. 283 КУпАП). Оскільки відповідачем його не було повідомлено ні про місце розгляду справи, ні про час її розгляду, не надано можливості до її винесення пояснити обставини (в тому числі письмово), що мали місце, не опитані безпосередні свідки, які перебували на місці. Тобто вчинено дії на порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім цього, ст. 283 КУпАП передбачає ряд вимог до постанов відповідної категорії, а предметний аналіз оскаржуваної постанови чітко вказує на її невідповідність вказаним вимогам, що знову ж таки свідчить про ї незаконність, як акту правозастосування, що має містити всі визначені законом реквізити. Зокрема, передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Однак постанова не містить всіх необхідних реквізитів, зокрема вона не містить даних щодо порядку її оскарження (в ній порядок оскарження не визначений), порядку сплати штрафу. Крім цього, згідно ст. 27 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штрафом є грошове стягнення, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Отже, за основу для визначення розміру адміністративного стягнення, яке підлягає накладенню на порушника у вигляді штрафу, береться неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що на час винесення оскаржуваного акту складав 17 (сімнадцять) гривень. Натомість, розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення визначено суб`єктом владних повноважень у вигляді конкретної грошової суми (340 грн), що не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення. По відношенню до цього слід зазначити, що уповноважений на застосовування адміністративних санкцій орган, може вказати їх конкретний грошовий вираз, однак визначити міру відповідальності має тільки у встановленому законодавством виді, яким у даному конкретному випадку є неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16 червня 2024 року, серії ЕНА №2408645, відносно ОСОБА_1 , відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн, а провадження по справі закрити.

29.07.2024 представник відповідача подав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що 16.06.2024 під час несення служби в місті Мукачеві по вул. Олександра Духновича, 10 А екіпажем патрульної поліції було виявлено порушення вимог пункту 8.4.в ПДР України (невиконання вимог заборонних знаків) транспортним засобом Volkswagen Passat з державним номерним знаком: НОМЕР_2 . Водій вищевказаного транспортного засобу, який будучи упередженим, що на нього не поширюється дія правил дорожнього руху затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 (зупинка заборонена), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.8.4.в ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн, відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію. Позивач акцентує увагу в позовній заяві на тому факті, що він здійснив вимушену зупинку у зв`язку з тим, що пасажиру стало погано і необхідно купити ліки в аптеці. Обставина яку описує представник позивач в позовній заяві схожа на поняття «Крайньої необхідності» ст. 18 КУпАП - це обставина яка виключає адміністративну відповідальність. Пояснення: «Зупинився, щоб в аптеку пішов пасажир», без відповідних доказів не є обставиною яка виключає адміністративну відповідальність. Такими обставинами могли б бути: невідкладний стан, явне вираження поганого стану одного з пасажирів транспортного засобу під керуванням позивача або інші явні ознаки. Тим паче, представник позивача до позовної заяви не додав відомості з медичного закладу або висновку лікаря, який може підтверджувати про захворювання одного з пасажирів та систематичність приймання певних медичних препаратів у відповідні години. Дана обставина - «Зупинився, щоб в аптеку пішов пасажир», на яку посилається представник позивача - є нічим іншим як припущенням, яке не підтверджується ніяким доказом, що суперечить ч. 1 ст. 77 КАС України. Весь процес фіксування правопорушення та розгляду справи вівся на технічні засоби з функцією відеозйомки, а саме факт порушення правил дорожнього руху та весь розгляд справи зафіксований на цифрову нагрудну відеокамера поліцейського № 473269. Таким чином, поліцейським винесена постанова про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог п.2 розділу 4 Наказу МВС від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» та ст. 283 КУпАП. Позивач стверджує, що поліцейським не було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці скоєння. З відеозапису доданого суду на дослідження вбачається наступне: о 22 год. 09 хв. 20 сек. - проводиться ознайомлення водія з правами передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, повторно о 22 год. 12 хв. 31 сек.; о 22 год. 14 хв. - інспектор повідомляє позивачу, що той зупинився в зоні дії заборонного знаку 3.34 «Зупинка заборонена»; від 22 год. 20 хв. по 22 год. 23 хв. - позивач ставить підпис в постанові про адмінправопорушення. Додатково підтверджується підписом позивача у пункті 8 постанови ЕНА № 2408645. Також проговорюються обставини попередження позивача про необхідність перепаркувати транспортний засіб. Порядок оскарження постанови про адмінправопорушення серії ЕНА № 2408645 позивачу було роз`яснено декілька разів під час розгляду справи, що підтверджується відеозаписом. Також позивач неодноразово стверджує, що в нього є право зупинитися в зоні дії забороняючого знаку для посадки - висадки пасажирів до 5-ти хвилин. Проте, згідно вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зважаючи на те, що позивач не здійснює послуги з перевезення як таксі - йому заборонено зупинятись в зоні дії заборонного знаку 3.34 «Зупинка заборонена» навіть до 5- ти хвилин. Іншим аргументом є те, що працівникам служби таксі дозволено зупиняти ТЗ в зоні дії заборонного знаку 3.34 з метою посадки та висадки пасажирів. Проте, навіть посадку та висадку пасажирів позивач не здійснював, а стверджує, що очікує на пасажира, який пішов в аптеку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.07.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.07.2024 відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 N 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху

Параграф 15 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 N 1306 (далі - ПДР), «Зупинка і стоянка» чітко регламентує, де дозволено зупинку транспортних засобів.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з пунктом 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

До заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено», який забороняє зупинку та стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР України дія знака 3.34 поширюється на той бік дороги, на якому такий встановлений. Зона дії знака 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Таким чином, зупинка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення вимог дорожніх знаків, а також порушення правил зупинки, стоянки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2408645вбачається, що ОСОБА_1 16.06.2024 о 22:19:06 в м. Мукачево, вул. Олександра Духновича, 10А, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4.в. ПДР порушення вимог заборонних знаків та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву додано диск DVD+R із записом правопорушення і процедурою прийняття оскаржуваної постанови.

Судом встановлено, що вищевказаний диск містить папку під назвою « ОСОБА_1 » у якій міститься файл формату MP4 з назвою "export-1fr6l" з якого чітко вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Passat, державний номерний знак: НОМЕР_2 , за кермом якого перебував позивач, 16.06.2024 о 22 год. 09 хв. був зупинений в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що не заперечується по суті і самим позивачем.

У відеозаписі відображено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, роз`яснення працівником поліції прав та обов`язків. Також відеозапис підтверджує складання постанови на місці розгляду справи, повідомлення ОСОБА_1 про розмір штрафу, роз`яснення процедури оскарження постанови.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, наданий стороною відповідача відеозапис, суд вважає належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, яким підтверджено наявність адміністративного правопорушення, вину позивача в його вчиненні.

Позивач, оскаржуючи постанову про накладення на нього адміністративного стягнення посилався на те, що ним було здійснено зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» у зв`язку з поганим самопочуттям пасажира транспортного засобу та необхідністю зупинки для купівлі лікарських засобів у аптеці.

Вищевказані посилання позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Дії водія в разі вимушеної зупинки передбачені п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11цих Правил.

Вимушена зупинка це ситуація, коли зупинка обумовлена зненацька виниклою небезпечною для руху несправністю транспортного засобу, загрозою радіння вантажу (або його падінням) чи раптовим погіршенням стану здоров`я водія, у тому числі і його фізичного стану (осліплення, втома, сонливість тощо).

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача з приводу того, що обставина на яку посилається позивач без відповідних доказів не є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, тобто «крайня необхідність». До позовної заяви не додано відомостей з медичного закладу або висновку лікаря, який може підтверджувати про захворювання пасажира та нагальну необхідність прийняття ним медичних препаратів у момент скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Також матеріали справи не містять підтверджень купівлі лікарських препаратів в аптеці поблизу зупинки транспортного засобу у час складання оскаржуваної постанови.

Надані позивачем письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 27.09.2024 суд не може взяти до уваги, оскільки вважає такі докази недопустимими у розумінні ст. 74 КАС України, вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так, порядок допиту свідка передбачено ст. 212 КАС України, чинним КАС України не передбачено такого виду доказів як письмові пояснення свідка.

Водночас слід зазначити, що позивач всупереч вимогам ч.1 ст.9 , ч.1 ст.77, ч.2 ст.65 КАС України не заявив клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 для допиту його в судовому засіданні в порядку, встановленому КАС України.

Також суд вважає необхідним зазначити, що у випадку необхідності вимушеної зупинки транспортного засобу позивачем у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» у зв`язку з поганим самопочуттям пасажира, він мав можливість висадити пасажира біля аптеки і припаркувати транспортний засіб у дозволеному ПДР місці.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Відповідно до п. 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно з п. 14.1.1. ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення, тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Пунктами 14.5.1, 14.5.2 ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» передбачено, що заборонні знаки застосовують, щоб увести обмеження руху або їх скасувати. Заборонні знаки, крім спеціально обумовлених цим стандартом випадків, потрібно встановлювати безпосередньо перед ділянками доріг, на яких вводиться або скасовується відповідне обмеження. Пунктом 14.5.29 ДСТУ знак 3.34 «Зупинку заборонено» застосовують, щоб заборонити зупинку і стоянку ТЗ. Його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону. Пунктом 14.15.36 ДСТУ передбачено, що дія знаків 3.33-3.37 поширюється від місця установлення до найближчого перехрестя за знаком.

З досліджених у судовому засіданні доказів, які містяться в матеріалах справи встановлено, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу по вулиці Олександра Духновича одразу після знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Вказаним знаком введено обмеження на зупинку транспортних засобів на розміщену за ним ділянку дороги.

З фототаблиці місця скоєння адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що додана відповідачем до відзиву також вбачається, що вказаний заборонний дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розміщений на відкритій місцевості, що доступна для візуального огляду як водію, що керує транспортним засобом, так і будь-якій іншій особі, що вказує на те, що зазначений дорожній знак розташований таким чином, що має бути врахований водієм, під час керування транспортним засобом.

Отже, на цій забороненій для зупинки ділянці дороги позивач протиправно здійснив зупинку автомобіля, враховуючи встановлений діючий знак 3.34 «Зупинку заборонено».

Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова не містить всіх необхідних реквізитів передбачених ст. 283 КУпАП не заслуговують на увагу та спростовуються змістом постанови.

Доводи позивача про те, що відсутні докази вчинення правопорушення, спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема наданим представником відповідача відеозаписом.

Зважаючи на те, що судом не встановлено доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано достатні докази на підтвердження правомірності свого рішення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Щодо тверджень позивача про те, що накладений розмір штрафу не відповідає встановленому розміру КУпАП суд вважає, що накладене на позивача адміністративне стягнення у вигляді конкретної грошової суми відповідає вимогам закону, оскільки ст. 27 КУпАП передбачає, що штрафом є саме грошове стягнення, яке визначається у вигляді конкретної грошової суми в національній валюті, а не в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як про це зазначає позивач.

Відтак, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на протиправність дій відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, але зазначені дії відповідача можуть бути окремим об`єктом оскарження, а позивач не скористався своїм правом на їх оскарження та не надав доказів їх протиправності.

За таких обставин, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог не даючи правової оцінки діям чи бездіяльності відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, які позивачем не оскаржувались.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись 72, 77, 241-246, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст. ст. 122,251,268 КУпАП «Правилами дорожнього руху», затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, суд

ВИРІШИВ:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2408645 від 16.06.2024 - залишити без змін.

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108646) про скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя