Справа № 120/10109/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 р. Справа № 120/10109/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

30.07.2024 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 за № 89 від 14.06.2024 про відмову позивачці у допризначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача 2 зарахувати позивачці до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 02.09.1990 по 25.07.1997 та провести перерахунок та виплату позивачці пенсії з 10.02.2024, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.05.2024 позивачка звернулася до відповідача 2 з заявою та документами про призначення пенсії. Пізніше, а саме 10.06.2024 позивачкою у межах тримісячного строку на призначення пенсії було подано заяву на допризначення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто відповідачем 1. В свою чергу, рішенням відповідача 1 за № 89 від 14.06.2024 позивачці відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з тим, що в наданій позивачкою довідці, виданій Маловільшанською сільською радою від 05.01.2024 за № 13-06-01/06, вказано по батькові " ОСОБА_2 ", а згідно з поданими документами " ОСОБА_3 ".

Позивачка з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернулась до суду з позовом про його скасування.

Ухвалою суду від 02.08.2024 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.08.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що в наданій позивачкою довідці Маловільшанської сільської ради № 13-06-01/06 від 05.01.2024 вказано по батькові " ОСОБА_2 ", а тому було прийнято рішення про відмову позивачці у допризначенні пенсії.

16.08.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позов заперечує, оскільки вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у допризначенні пенсії. Також відповідач 2 на вимогу суду надав матеріали пенсійної справи позивачки.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як отримувачка пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10.02.2024.

Із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулася до пенсійного органу 03.05.2024.

Також 10.06.2024 позивачка подала заяву про "допризначення" пенсії у зв`язку з наданнням додаткових документів.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким прийнято рішення № 89 від 14.06.2024 про відмову позивачці у допризначенні пенсії.

Наведене спонукало позивачку звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що з 10.02.2024 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як отримувачка пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Пенсія позивачці призначен на підставі заяви від 03.05.2024.

10.06.2024 позивачка звернулась до пенсійного органу за місцем обліку з заявою про перерахунок пенсії допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами відповідно до Закону № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким прийнято рішення № 89 від 14.06.2024 про відмову позивачці у допризначенні пенсії через те, що у наданій позивачкою довідці, виданій Маловільшанською сільською радою від 05.01.2024 за № 13-06-01/06 вказано по батькові " ОСОБА_2 ", а згідно з раніше поданими документами по батькові позивачки " ОСОБА_3 ".

Оцінюючи вказані підстави для надання відмови суд враховує, що згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За змістом пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищенаведених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а тощо.

Записи про спірні періоди у трудовій книжці НОМЕР_1 позивачки заповнені відповідно до вимог Інструкції № 58 та містять всі необхідні записи, а саме: запис № 16, 18, 19 позивачка працювала з 02.09.1990 на посаді в.о. економіста, з 05.01.1991 на посаді головного економіста в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Чупирянське» с. Чупира Білоцерківського району Київської області та з 25.07.1997 звільнена з роботи на цьому підприємстві за власним бажанням.

Відповідні записи у трудовій книжці позивачки дають можливість чітко встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачку прийнято на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Також суд враховує, що довідка від 05.01.2024 за № 13-06-01/06 містить всі необхідні відомості та підписи відповідальних осіб.

Натомість будь-яких належних доказів на підтвердження недостовірності або неправдивості інформації, що міститься в цій частині трудової книжки чи визнання її недійсною у встановленому законом порядку пенсійним органом не надано.

Рішення № 89 від 14.06.2024 про відмову позивачці у допризначенні пенсії прийняте відповідачем 1 у зв`язку з тим, що в наданій позивачкою довідці, виданій Маловільшанською сільською радою від 05.01.2024 за № 13-06-01/06, вказано по батькові " ОСОБА_2 ", тоді як по батькові позивачки " ОСОБА_3 ".

Разом з тим у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Крім того, у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховним Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Також слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

Відповідачами під час розгляду цієї справи не доведено недійсність трудової книжки та не спростовано її належність саме ОСОБА_1 .

У свою чергу, формальні неточності, в тому числі неточності перекладу, у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд погоджується з доводами позивачки, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які містяться в реєстрах та документах, на заповнення яких заявник ніяким чином не впливає та не можуть слугувати безперечною відмовою у призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас відповідачами не наведено жодних аргументів про те, що вищезазначена довідка стосується іншої особи, аніж позивачки.

Отже, на переконання суду, доводи відповідачів про помилкове зазначення у довідці Маловільшанської сільської ради від 05.01.2024 за № 13-06-01/06 по-батькові позивачки, як на підставу для відмови у зарахуванні до її страхового стажу відповідного періоду роботи, є безпідставними і надміру формальними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 02.09.1990 по 25.07.1997 підлягає зарахуванню до стахового стажу позивачки повністю.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях ЄСПЛ дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Відтак суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 89 від 14.06.2024 про відмову позивачці у допризначенні пенсії є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, що підтверджують стаж роботи, суд доходить висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди її роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 02.09.1990 по 25.07.1997.

Тому вимоги позивачки в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідні періоди роботи до страхового стажу є підставними.

Щодо строку, з якого слід здійснити перерахунок пенсії, то суд зазначає, що оскільки предметом розгляду даної справи є проведення перерахунку вже призначеної позивачці пенсії, тому такий перерахунок слід здійснити з урахуванням вимог ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV з 10.02.2024.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1221,20 грн стягуються на її користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів (порівно).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 89 від 14.06.2024 про відмову ОСОБА_1 у допризначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 02.09.1990 по 25.07.1997 та провести перерахунок та виплату їй пенсії за віком з 10.02.2024, враховуючи вже виплачені суми пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (, місцезнаходження: площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 25.10.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович