Справа № 490/6759/24
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/115/2024 Справа № 490/6759/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Центральним районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє її представник - адвокат Сафронов Ю.І., звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати протиправною та скасувати Постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті серія ПС №002961 від 29.07.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51000,00 грн та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позову вказала наступне.

Постановою ПС №002961 від 29.07.2024 р. ОСОБА_1 , як власниці транспортного засобу марки MAN д/н НОМЕР_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51000,00 грн за те, що 23.06.2024 р. о 00:20 год. у с. Крижанівка Одеська південна дорога, 3 водій ОСОБА_2 здійснював вантажні перевезення та відмовився проходити габаритно-ваговий контроль в зоні габаритно-вагового контролю, за що передбачена ч.3 ст. 132-1 КУпАП.

Разом з тим, позивач вказує, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п.20 Порядку контролю). Отже, складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення відповідач має повноваження лише в рамках проведення рейдової перевірки на дорозі, яка повинна бути оформлена відповідним актом. Як видно з матеріалів справи в даному випадку докази оформлення рейдової перевірки 23.06.24 р. о 00:20 год. відсутні, що є самостійною підставою для скасування спірної Постанови. В свою чергу, позивачка посилаючись на Інструкцію з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 27 вересня 2021 року №512, вказує на порушення даної Інструкції, оскільки відповідачем не надіслано позивачу копії оскаржуваної Постанови. Крім того, позивачка вказує, що доказів того, що за адресою, вказаною в Постанові, розташований пункт габаритно-вагового контролю, суду надано не було. Навпаки, відповідачем визнається, що акт №017492 від 23.06.2024 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю було складено не за місцем габаритно-вагового контролю, а отже, згаданий акт не є допустимим та належним доказом на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю 23.06.2024 року.

Також, позивачка зазначає, що у даному випадку правопорушення було зафіксовано не в автоматичному режимі, чи за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а безпосередньо посадовими особами Укртрансбезпеки шляхом складання відповідного акту, яким було встановлено винну особу (водія ТЗ MAN д/н НОМЕР_1 ), що не відповідає приписам ст. 14-3 КУпАП.

Крім того, позивачка звертає увагу суду, що водій ОСОБА_2 виконав вимогу працівників Укртрансбезпеки та пройшов габаритно-ваговий контроль про що свідчить Довідка про результати габаритно-вагового контролю №0063324 від 23.06.24 р., Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0072352 від 23.06.24 р. Отже будь-якого складу та події адміністративного правопорушення в діях позивача не було і не могло бути.

За таких обставин, позивачка зазначає, що не може нести адміністративну відповідальність за вищевказане правопорушення, а тому вважає вказану постанову необгрунтованою, винесеною без врахування всіх обставин у справі, а отже, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Протоколом автоматизованого розподілу від 06.08.2024 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П., та отриманий останньою 08.08.2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 12.08.2024 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), призначено судове засідання.

22.08.2024 року від представника Державної служби України з безпеки на транспорті Воробйової А.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому просила відповити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

23.06.2024 року головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000025 від 13.06.2024. За адресою с. Крижанівка, вул. Південна дорога, 3, Одеська область, головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою. У зв`язку з чим, водію ОСОБА_2 було запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-14 21км+434м (відстань між місцем зупинки та пунктом габаритно-вагового контролю становить 8,8 км) для зважування транспортного засобу. Однак, водій ОСОБА_2 відмовився прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю, про що було складено акт № 017492 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю та щодо водія складено протокол про адміністративне правопорушення № ПП 001068 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП. Транспортний засіб позивача було заблоковано, про що 23.06.2024 складено відповідний акт о 00:20. В подальшому, вже вранці, о 08 год. 50 хв. 23.06.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки з нової зміни - старшим державним інспектором ОСОБА_3 автомобіль було супроводжено до пункту габаритно-вагового контролю для проведення подальшого зважування, за результатом чого, о 09:12 було проведено зважування транспортного засобу та виявлено перевантаження понад 30%, у зв`язку з чим, складено матеріали про порушення законодавства про автомобільний транспорт у відношенні автомобільного перевізника, вказаного в ТТН ПП Фортуна Світ.

Щодо направлення копії постанови, представник відповідача вказує, що твердження позивача про те, що відповідачем направлено копію оскаржуваної постанови позивачу в порушення вимог Інструкції № 512 не відповідають дійсності, оскільки листами від 26.06.2024 року № 53628/33/24-24 та від 09.07.2024 № 58574/33/24-24 позивача запрошено на розгляд справи на 15.07.2024 та на 29.07.2024, відповідно, у зв`язку з клопотанням представника позивача щодо перенесення розгляду. Обидва відправлення вручено особисто позивачу 02.07.2024 та 13.07.2024 та в подальшому, рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 29.07.2024 № 64435/33/24-24 на адресу позивача, зазначену також позивачем у позовній заяві, відповідачем було направлено копію оскаржуваної постанови від 29.07.2024 № ПС 002961, тобто постанову було направлено на адресу позивача в день її прийняття. Зазначену постанову позивачем отримано власноручно 09.08.2024, про що поставлено підпис у рекомендованому поштовому відправленні, тому твердження щодо неотримання постанови не відповідають дійсності.

Також представник відповідча вказує, що факт проведення рейдової перевірки, зупинки водія та відмови зафіксовано належним чином на боді камеру старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області. У зв`язку зі значним обсягом матеріалу (8,3 ГБ) знаходяться на хмарному сховищі Державної служби України з безпеки на транспорті за посиланням: https://cams.dsbt.gov.ua/index.php/s/S4pg5qryDnBwD4t.

Щодо відповідальної особа представник відповідача, посилаючись на норми статті 14-3 КУпАП, вказує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або належний користувач, при цьому, така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в двох випадках зазначених вище. Матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про іншого належного, окрім позивача, користувача належних останньому транспортних засобів.

За такого, оскільки дії відповідача під час формування оскаржуваної постанови є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України, представник відповідача Воробйова А.О. просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представником позивачки адвокатом Сафроновим Ю.І. подано заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх тзадовольнити.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 205 КАС України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза №3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлено, що 23.06.2024 року посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000025 від 13.06.2024.

23.06.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки за адресою: с. Крижанівка, вул. Південна дорога, 3, Одеська область зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено ймовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою, у зв`язку з чим, водію ОСОБА_2 було запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-14 Одеса-Мелітополь (21 км+434 м), для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого водій отримав та проставив власний підпис.

У зв`язку із відмовою водія, посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт №017492 від 23.06.2024 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.

Одночасно, за фактом відмови відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення №001068.

Також, 23.06.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричипу VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 .

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що власником транспортного засобу марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричипу VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 , є юридична особа ПП «Фортуна Світ» керівником якої є ОСОБА_1 що підтверджується відповідними свідоцтвами.

26.06.2024 року Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення, яким останню запрошено на 15.07.2024 р. з 09.00 год. до 12.00 год. для участі у розгляді справи про скоєне 23.06.2024 порушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

В зв`язку з відкладенням розгляду справи 15.07.2024 року, 09.07.2024 року Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення, яким останню запрошено на 29.07.2024 р. з 09.00 год. до 12.00 год. для участі у розгляді справи про скоєне 23.06.2024 порушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

29.07.2024 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано постанову про накладення адміністративного стягнення від 29.07.2024 року №002961, якою, за відмову 29.07.2024 00:20 год. водія транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричипу VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 51000 грн.

Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабміну України №30 від 18.01.2001, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно пункту 2.4-1 ПДР України у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Відповідно до частини третьої статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 132-1 КУпАП, слугувала відмова водія транспортного засобу, який належить позивачці, від проходження габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю.

Щодо фактичних обставин проведеної перевірки, то суд звертає увагу, що посадовими особами Укртрансбезпеки, 23.06.2024 було зупинено ТЗ MAN д.н.з. НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричипом VAN HOOL д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 за межами пункту габаритно-вагового контролю. У зв`язку з відмовою водія прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю на а/д М-14 Одеса-Мелітополь (21 км+434 м), посадовими особами складено акт №017492 від 23.06.2024 року про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за №215/24992, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2) складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879.

За визначенням підпункту 6 пункту 2 цього Порядку місце здійснення габаритно-вагового контролю спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Крім того, стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює, що зона габаритно-вагового контролю - облаштована відповідними дорожніми знаками ділянка автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю.

Аналізуючи наведені норми права у їх взаємному зв`язку суд доходить висновку, що акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю виключно в зоні габаритно-вагового контролю.

На слушність такого висновку також свідчить затверджена додатком 2 до Порядку №1007/1207 форма Акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, з пункту 1 якого вбачається, що він складається на місті проведення габаритно-вагового контролю.

Проте доказів того, що за адресою, вказаною у Акті №017492 від 23.06.2024 року, розташований пункт габаритно-вагового контролю, суду надано не було.

Крім того, в зазначеному акті адресу: с. Крижанівка, вул. Південна дорога, 3, Одеська область вказано як місце габаритно-вагового контролю.

Враховуючи, що акт №017492 від 23.06.2024 року про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю було складено посадовими особами Укртрансбезпеки поза зоною габаритно-вагового контролю, згаданий акт не є допустимим та належним доказом на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю 23.06.2024 р.

При цьому, суд відхиляє як неаргументовані посилання відповідача на те, що в даному випадку посадові особи Укртрансбезпеки керувалися Порядком супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2023 №513, з наступних міркувань.

Так, відповідно до пункту 1 цього Порядку, він визначає процедуру супроводження автомобільного транспортного засобу (далі - транспортний засіб), що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю з використанням спеціалізованих автомобілів, а також заборони подальшого руху такого транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадова особа) під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі).

Цей Порядок є обов`язковим для виконання водіями транспортних засобів українських та іноземних автомобільних перевізників (далі - водії транспортних засобів), що здійснюють перевезення вантажів вантажними автомобілями на території України (пункт 2 Порядку №513).

Згідно до положень пунктів 3 та 5 Порядку №513, у разі виявлення ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначених у пункті 4 цього Порядку, посадова особа приймає рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу за формою згідно з додатком 1 (обов`язкова для виконання водієм письмова вимога посадової особи щодо слідування транспортного засобу) до найближчого місця зважування (стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю).

Супроводження транспортного засобу здійснюється згідно з розділом 3 Правил дорожнього руху спеціалізованими автомобілями Укртрансбезпеки, які мають спеціальні кольорографічні схеми, розпізнавальні знаки і написи, а також обладнані спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями (пункт 8 Порядку №513).

За приписам пункту 14 Порядку №513 посадова особа складає акт про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу згідно з додатком 2 шляхом установлення на колесо транспортного засобу блокуючого номерного пристрою (блокіратора) у випадку відмови водія транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, виконати рішення про супроводження транспортного засобу.

За такого правого регулювання, відмова водія ТЗ на вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю не є відмовою від проходження габаритно-вагового контролю, а є відмовою виконати рішення про супроводження транспортного засобу.

Зазначене фактично визнається і відповідачем, адже, як вбачається з матеріалів справи, згадана відмова водія ОСОБА_2 була кваліфікована посадовими особами Укртрансбезпеки як порушенням статті 188-57 КУпАП (невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, щодо перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, усунення порушень законодавства з безпеки на автомобільному транспорті або створення перешкод для виконання покладених на них обов`язків, завдань), за що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №ПП001068 від 23.06.2024 р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що штраф за відмову від проходження габаритно-вагового контролю водієм ТЗ, відповідно до статті 14-3 КУпАП накладено на позивача як на власника ТЗ.

Так, згідно статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У даному випадку правопорушення було зафіксовано не в автоматичному режимі, чи за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а безпосередньо посадовими особами Укртрансбезпеки шляхом складання відповідного акту, яким було встановлено винну особу (водія ТЗ ОСОБА_2 ).

Суд звертає увагу, що згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена і частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Враховуючи встановлені обставини справи, відсутні підстави вважати, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП, адже з огляду на його відсутність на місці вчинення вказаного правопорушення, позивач жодним чином не зміг вчинити дії, які відповідають об`єктивній стороні складу згаданого адміністративного правопорушення.

Отже, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Водночас суд не приймає до уваги надане посилання на відеозапис фіксації порушення водієм ТЗ, оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить будь-яких відомостей щодо відеофіксації порушення та посилання на технічний засіб, на який здійснювався цей відеозапис.

Виходячи із зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що наявні всі правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За наявності обставин, зазначених у п.п. 5,6 і 9 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до п. 6 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного вище, оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст.19,61 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 76, 77, 90, 134, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, ст.ст.9, ч.2 ст.14-3, 132-1, 247, 252, 280 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № ПС 002961 від 29 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Закрити провадження у адміністративній справі про вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2024 року.

Суддя Черенкова Н.П.