Справа № 940/1121/24
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28.10.2024 Провадження по справі № 2-а/940/13/24
Справа № 940/1121/24

РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 129148 від 30.08.2024, про притягнення його адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., та стягнути понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 30.08.2024 поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 129148 від 30.08.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 340,00 гривень, з якої вбачається, що 30.08.2024 о 20 год. 30 хв. в м.Тетієві по вул. Центральній ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольцваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою передньою фарою ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. п. 31.3 б ПДР України.

Позивач зазначив, що порушення п. п. 31.3 б ПДР України ПДР України, яке вказано в оскаржуваній постанові, він не допускав. Крім того, зауважив, що під час керування транспортним засобом у його автомобілі були увімкнені протитуманні фари, що дозволено Конвенцією про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974, та дозволяє використання протитуманних фар замість фар ближнього світла. При цьому, факт наявності увімкнених протитуманних фар було зафіксовано працівниками поліції за допомогою відеозйомки.

За таких обставин, на думку позивача, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові.

З огляду на зазначене, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.09.2024 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції Коляда В.Г. просить відмовити позивачу у позові у повному обсязі, оскільки вважає викладені твердження позивача хибними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зокрема, представник відповідача у відзиві зазначив, що позивач у своєму позові посилається на відсутність доказів несправності, хоча поліцейський показав фото, зроблене з телефону, одразу після зупинки транспортного засобу, водночас, позивач не спорює факту керування транспортним засобом з технічною несправністю. Більш того, ОСОБА_1 , знаючи про непрацюючу ліву фару в режимі ближнього світла, продовжував рух, створював загрозу для себе та інших пасажирів маршрутного транспортного засобу.

За таких обставин, на думку представника відповідача, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, за вчинення якого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, а вина доведена в повному обсязі.

Тому, зважаючи на викладене, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною. (а. с. 25-37).

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 30.08.2024 поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 129148 від 30.08.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 340,00 гривень, зі змісту якої вбачається, що 30.08.2024 о 20 год. 30 хв. в м. Тетієві по вул. Центральній ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольцваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою передньою фарою ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. п. 31.3 б ПДР України.

Не погоджуючись з прийнятою суб`єктом владних повноважень постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.4.3 в Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Положеннями ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, у позовній заяві як підстави для скасування оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 вказує, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та, що Конвенція про дорожній рух від 08.11.1968 дозволяє використання протитуманних фар, які були увімкнені в автомобілі, замість фар ближнього світла.

Однак, такі твердження позивача не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивач на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови не надав жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Натомість, доводи позивача спростовуються наданими суду відповідачем доказами.

Так, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП, відповідачем надано до суду відеозаписи фіксації вчинення правопорушення.

Судом було оглянуті надані відеозаписи, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 , після його зупинки працівниками поліції та інформування про непрацюючу в транспортному засобі під його керуванням ліву передню фару в режимі ближнього світла, не оспорював технічну несправність автомобіля та, навіть більше, під час спілкування повідомив, що його попередньо вже зупиняли поліцейські в с. Кашперівка і попереджали про технічну несправність в автомобілі лівої передньої фари ближнього світла.

Тобто, позивач ОСОБА_1 фактично визнав порушення вимог п. 31.4.3 в ПДР України.

Отже, наведеними вище відеозаписами, які оглянуті судом, спростовуються посилання позивача на той факт, що він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Водночас, зазначення поліцейським в оскаржуваній постанові неправильних даних, а саме пункту ПДР України, не спростовує порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п. 31.4.3 в ПДР України. При цьому окремі недоліки оформлення постанови, на переконання суду, не можуть розглядатись як підстава для її скасування, адже зі змісту оскаржуваної постанови вбачається суть порушення, а також наявні усі обов`язкові відомості.

Більш того, факт керування транспортним засобом у темну пору доби з непрацюючою лівою передньою фарою у режимі ближнього світла не заперечується позивачем, що підтверджено відеозаписами.

Крім того, твердження позивача ОСОБА_1 щодо увімкнених в автомобілі протитуманних фар не спростовують факт порушення ним вимог ПДР України, оскільки протитуманні фари застосовуються як додаткове освітлення за власним розсудом водія в умовах недостатньої видимості.

Зрештою, безпідставними є посилання позивача на ч. 4 ст. 32 Міжнародної конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, якою, на його думку, дозволено використовувати протитуманні фари замість ближнього світла фар, оскільки вказана норма Конвенції регламентує використання протитуманних фар замість ближнього світла фар в умовах густого туману, снігопаду, сильного дощу тощо, а не в темну пору доби.

Інші доводи, зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві, суд вважає його позицією захисту з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 129148 від 30.08.2024 винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, тому понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Зрештою, Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Отже, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 7, 9, 121, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В.МАНДЗЮК