Справа № 340/476/22
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 340/476/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (суддя Момонт Г.М.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося з позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Кіровоградської області про визнання протиправною та скасування постанови №311112 від 20 жовтня 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн. до ФОП ОСОБА_1 , виданої Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 до 01.07.2021 був власником транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 . На підставі договору комісії №7609/21/003389 від 30.06.2021 укладеного з власником транспортного засобу, ТОВ «Укртехгруп-Авто», за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01.07.2021 №7609/21/003400 продало вищевказаний транспортний засіб покупцю ОСОБА_2 . Відповідно до листа Територіального сервісного центру 5145 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 21.12.2021 ОСОБА_2 16 жовтня 2021 року зареєстровано за собою транспортний засіб марки RENAULT, модель MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.07.2021 №7609/21/003400. В акті №306972 від 23.08.2021, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, зазначено, що за кермом транспортного засобу марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_3 перебував ОСОБА_2 . Тобто у даному випадку, перевізником виступає ОСОБА_2 , а не ФОП ОСОБА_1 . Представник позивача вважає, що відповідачем безпідставно застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції за порушення правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, оскільки останній не є власником транспортного засобу, при цьому не є автомобільним перевізником вантажу у розумінні ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не здійснював такого перевезення у своїй господарській діяльності.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що під час перевірки знаходився водій ОСОБА_2 . Водій для здійснення контролю не надав державним інспекторам дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, виданий компетентними уповноваженими органами, який відповідно до ст.48Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен знаходитися у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам. Представник відповідача вказала, що докази та твердження позивача, що з 01.07.2021 р. автомобіль марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_3 перебуває у фактичному володінні, розпорядженні та користуванні ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7609/21/003400 від 01.07.2021 р. вважає неналежними, оскільки відповідно до п.2.1 та 2.2 передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. Проте, в наданих позивачем примірнику до позовної заяви в графі «підпис» підпис покупця ОСОБА_2 відсутній.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 серпня 2021 року посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення на перевірку №026502 від 17.08.2021 на автодорозі М-15 «Одеса-Рені-Бухарест» 60 км +540 м проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої виявлено, що транспортним засобом марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 , надавалися послуги з перевезення вантажів без оформлення документів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт, а саме товарно-транспортної накладної, а також виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. За результатом перевірки складено довідку №0055775 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.08.2021 (а.с.33), акт №0057245 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів від 23.08.2021 (а.с.30), акт №306972 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.08.2021. (а.с.7, 29).

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №311112 від 20.10.2021 на підставі абз. 15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» з ФОП ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн. (а.с.6, 28).

Не погодившись з прийняттям наведеної постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

В розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно із ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема суб`єкта правопорушення на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення, передбаченого Законом України «Про автомобільний транспорт».

Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 по справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові від 22.02.2023 по справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 по справі № 280/3520/22.

Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 по справі № 620/18215/21).

При цьому, колегія суддів зауважує, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

У постанові від 23.08.2023 по справі № 600/1407/22-а за схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 на праві власності належав транспортний засіб RENAULT, модель MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с.10).

30.06.2021 між ТОВ «Укртехгруп-Авто» (Комісіонер) та ОСОБА_1 (Комітент) укладено договір комісії №7609/21/003389 за яким Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені однин/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марка, модель RENAULT MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7609/21/003400 від 01.07.2021 укладеного між ТОВ «Укртехгруп-Авто» (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) Продавець передав у власність Покупцеві транспортний засіб марка, модель RENAULT MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с.9).

Листом Територіального сервісного центру МВС №5145 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області №31/15/5145-4аз від 21.12.2021 повідомлено, що станом на 21.12.2021, за даними ЄДР ТЗ, ТЗ марки RENAULT MAGNUM 460, 2007 р.в., білого кольору значиться зареєстрованим за громадянином ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2021 №7609/21/003400, дата реєстрації 16 жовтня 2021 року (а.с.11).

Крім того, саме ОСОБА_2 23.08.2021 керував транспортним засобом RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_3 , що свідчить про те, що такий транспортний засіб фактично був переданий йому.

Отже, станом на 23.08.2021 позивач ОСОБА_1 не був власником транспортним засобом RENAULT MAGNUM 460, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 .

Отже, матеріалами справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 мав статус автоперевізника стосовно вантажу, перевезення якого здійснювалося 23.08.2021 р. на автодорозі М-15 «Одеса-Рені-Бухарест» 60 км +540 м транспортним засобом марки RENAULT MAGNUM 460, державний номерний знак НОМЕР_3 , а тому відповідачем безпідставно застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф відповідно до абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344.

Колегія суддів зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

На місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону № 2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.07.2023 по справі № 560/514/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

В постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 Верховний Суд констатує, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії.

З огляду на зазначене, посадові особи Укртрансбезпеки повинні забезпечити відповідні вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт» про те, що понести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення є самостійною підставою для висновку про протиправність оскаржуваної постанови та її скасування.

Обов`язок із встановлення дійсного автомобільного перевізника має Укртрансбезпека, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до відповідальності особи, яка не була в момент перевізника автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган - Укртрансбезпека.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верхового Суду 22.02.2023 у справі №240/22448/20 та від 22.12.2021 у справі №420/3371/21 від 06.07.2023 по справі №640/39442/21, від 28.12.2023 по справі №300/4673/22.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого не здійснив.

З цих підстав, суд першої інстанції цілком дійшов правильного висновку про неправомірність спірної постанови та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров