Справа № 162/812/24
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/812/24
Номер провадження 2-а/162/45/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Від позивача ОСОБА_1 24.09.2024 року до суду надійшов вказаний позов.

Вимоги обгрунтовує тим, щo постановою серії ВН №341 від 02.09.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП. Вказує, отримав копію оскаржуваної постанови рекомендованим листом 17.09.2024 року. Разом з тим, вказує, що з 01.09.2012 року по 27.06.2014 року проживав у м. Бровари Київської області, там навчався у ДПТНЗ «Броварський професійний ліцей», та за місцем проживання і навчання був поставлений і перебував на військовому обліку. Після закінчення навчання переїхав на проживання в сел. Любешів та відповідно знявся з обліку в м. Бровари і був поставлений на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , при чому жодних військово-облікових документів йому не надали. У подальшому з 25.01.2016 року по 18.04.2016 року він працював у Любешівському управлінні водного господарства, відповідно у заяві на прийняття на роботу проставляв відмітку про перебування на військовому обліку, аналогічну відмітку проставляв у заяві на прийняття на роботу в ТОВ «МАКС-ТФ», де працював з 16.04.2019 року по 30.06.2019 року(копії вказаних заяв перед зверненням до суду з даним позовом на його усну вимогу не надали). При зверненні у липні 2024 року до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період працівники цього відділу не знайшли його особову справу та повідомили, що він не перебуває на військовому обліку. Пояснення позивача з приводу вищевикладених обставин до уваги не брали та склали відносно нього протокол, у якому під їх диктування заставили написати вигідне для них пояснення. 13.08.2024 року позивачу було надано довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, та 31.07.2024 року видано військо-обліковий документ. Розгляд справи відбувався за його відсутності, повідомлення про розгляд даної справи не надходило. Додатки, вказані у протоколі, разом із примірником протоколу йому не надали, та відсутні висновки дослідження цих доказів. Також, посилаючись на «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» №154 від 23.02.2022 року та ст.235 КУпАП, зазначає, що справу про адміністративне правопорушення щодо нього розглянуто та винесено постанову керівником структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , який такими повноваженнями не наділений (такі повноваження мають лише керівники обласних ІНФОРМАЦІЯ_4 ). При цьому, при накладенні стягнення посадова особа не дотрималась вимог закону щодо призначення стягнення, наклавши штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі вказаного просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 26.09.2024 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення судового засідання та відзив до суду не надходили.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлені наступні обставини.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову серії ВН №341 від 02.09.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, гр. ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме, будучи військовозобов`язаним, станом на 29.07.2024 року не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим не отримував військово-обліковий документ військовозобов`язаного, а тому у період проведення мобілізації не має при собі військово-облікового документа, чим порушив абз.5 ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п.1, 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, під час дії особливого періоду.

Слід зазначити, що диспозиція ч. 3 ст. 210 КУпАП є банкетною, і в даному випадку протокол містить конкретну норму ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, порушення яких ставиться у провину ОСОБА_1 .

Посилання позивача на порушення процедури розгляду справи щодо нього спростовуються копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН №341/341 від 29.07.2024 року, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_1 був присутній при його складенні, ознайомлений під підпис про права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також про дату і час розгляду справи щодо нього. У вказаному протоколі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 та підпис останнього про отримання другого примірника протоколу.

Визначення адміністративного стягнення у грошовій сумі без зазначення кількості оподаткованих мінімумів громадян не є обставиною, яка спростовує факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та не порушує права останнього, оскільки адміністративне стягнення у даному випадку накладено в межах санкції ч.3 ст.210 КУпАП.

Щодо доводів позивача про розгляд справи та винесення постанови щодо нього неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» №154 від 23.02.2022 року територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Із системного аналізу зазначених норм законодавства, а також положень п. 8 - 11 Положення (Завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) та п. 13 Положення можна дійти висновку, що розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники як обласних, так і районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, оскільки у наведених нормах відсутня вказівка на такі повноваження лише для керівників обласних ІНФОРМАЦІЯ_4 . У даному випадку позивачем у позовній заяві викладені суб`єктивне тлумачення законодавства, яке не відповідає вказаному вище.

Разом з тим, на підтвердження тих обставин, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, як то перебування на військовому обліку за місцем проживання і навчання у м. Бровари, перебування на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність відмітки про перебування на військовому обліку у заяві на прийняття на роботу в Любешівському управлінні водного господарства та у заяві на прийняття на роботу в ТОВ «МАКС-ТФ», позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів. Посилання на те, що копії вказаних заяв перед зверненням до суду позивач запитував у зазначених органів, не підтверджено відповідними доказами, а звернення з усною вимогою про яку йдеться у позові, суд позбавлений можливості перевірити.

Разом з цим, у суду відсутні підстави вважати такими, що мали місце, посилання позивача на те, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не брали до уваги його пояснень та заставили під їх диктування написати вигідне для них пояснення, оскільки такі дії позивачем оскаржені не були, принаймні підтвердження оскарження неправомірних дій посадовців, позовна заява не містить.

Отже, вищенаведене у сукупності повністю спростовує доводи позивача про відсутність доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, яке ставиться йому у провину.

На підставі оцінених доказів, суд дійшов висновку, що позивачем, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які він посилається у позовній заяві, тому постанову серії ВН №341 від 02.09.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 9,77,90,139,242-246,286 КАС України, ст. 247,280,293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без змін постанову серії ВН №341 від 02.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 17000 гривень, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 .

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ