Справа № 580/8756/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року справа № 580/8756/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.08.2024 № 02, щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА у Черкаській області № 04-1988/24 від 29.07.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року на підставі довідки ТУ ДСА у Черкаській області №04-1988/24 від 29.07.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що позивач звернувся через електронний пенсійний кабінет із заявою про перерахунок розміру його довічного утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області № 04-1988/24 від 29.07.2024, в якій розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розрахований із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік, тобто 3028 грн, однак відповідач-2 відмовив у проведенні такого перерахунку.

Ухвалою від 06.09.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.09.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-1 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачем відсутній.

Звернула увагу, що оскільки позивач просить провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024, а з позовом звернувся лише у 02.09.2024, то враховуючи періодичний характер даних виплат, а отже і обізнаність про розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при кожному його отриманні, вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, оскільки заявлені поза межами шестимісячного строку, а підстави для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведені.

Також зауважила, що Закони України Про Державний бюджет на 2021 рік, Про Державний бюджет на 2022 рік, Про Державний бюджет на 2023 рік та Про Державний бюджет на 2024 рік в частині визначення прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн неконституційними не визнавалися. Оскільки, зазначені норми не визнані неконституційними, суд повинен їх застосовувати, та не може обирати самостійно із Законів України Про Державний бюджет на 2021 рік, Про Державний бюджет на 2022 рік, Про Державний бюджет на 2023 рік, Про Державний бюджет на 2024 рік будь яку іншу цифру, більш сприятливу для позивача.

Ухвалою від 01.10.2024 суд залучив до участі у справі № 580/8756/24 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

18.10.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-2 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що в умовах збройної агресії російської федерації та впровадження на території України воєнного стану, відповідно і складне фінансове становище держави, призупинення державою підвищення соціальних гарантій, зокрема розміру залишення розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102 року є пропорційним, співмірним та відповідає критерію справедливості.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у відповідності до Закону України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016.

Територіальне управління Державної судової адміністрації у Черкаській області видало довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.07.2024 № 04-1988/24.

Позивач звернувся до Головного управління із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівської винагороди згідно вказаної довідки.

23.08.2024 відповідач-2 прийняв рішення про відмову у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначивши, що на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 було переведено з 07.11.2023; розмір щомісячного довічного грошового утримання обчислено на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області від 11.10.2023 № 04-1819/23 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначений станом на 03.10.2023. Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено на рівні 2102,00 грн. Згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у порівнянні з 2023 роком залишено без змін у розмірі 2102,00 грн. Таким чином, оскільки після переведення гр. ОСОБА_1 на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці збільшення розміру складових суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, не відбулося, підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає.

Рішення відповідача-2 щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі поданої довідки позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11 -р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, унесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (далі Закон № 1401-VIII).

Законом № 1401-VIII, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік № 3460-IX установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема:

- працездатних осіб - 3028 грн;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 грн.

Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас Закон № 3460-IX фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Однак, означений Закон не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а та від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22).

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 (3028 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону № 3460-IX була неправомірною.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що висловлені у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23.

Таким чином, суд доходить висновку про помилковість доводів відповідача-2 у спірному рішенні щодо необхідності застосування при обчисленні довічного грошового утримання судді у відставці позивача положень абзацу 5 статті 7 Законів № 2710-IX, № 3460-IX.

Суд врахував, що згідно спірного рішення, довічне грошове утримання судді у відставці позивача обчислено відповідно до відомостей довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 11.10.2023 № 04-1819/23 (у якій розмір посадового окладу становить 63060,00 грн, тобто обчислений із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн). Таким чином, довічне грошове утримання судді у відставці позивача обраховується із помилкової розрахункової величини.

У свою чергу, видана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Черкаській області довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.07.2024 № 04-1988/24 містить відомості про складові суддівської винагороди обчислених із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2024 (3028 грн).

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням вищевказаних висновків суду та обставини збільшення розміру складових суддівської винагороди, суд доходить висновку, що позивач набув права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 29.07.2024 № 04-1988/24.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.08.2024 № 02 та необхідність його скасування.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зазначає, що Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09 лютого 2023 року № 7-2, далі Порядок № 3-1).

Згідно п. п. 6, 9 Розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Аналіз вказаних положень Порядку № 3-1 вказує на те, що у спірних правовідносинах перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача має здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (як орган, що призначив щомісячне довічне грошове утримання позивача), у зв`язку із чим саме його належить зобов`язати здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці з 01.01.2024, призначеного відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 29.07.2024 № 04-1988/24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо посилання представниці відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що під час відкриття провадження у справі суддя з`ясував, що адміністративний позов поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з моменту отримання рішення відповідача від 23.08.2024. Суд врахував, що, звернення позивача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у серпні 2024 зумовлене видачею Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Черкаській області оновленої довідки, яка у свою чергу видана лише у липні 2024 року. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позивач звернувся із цим позовом у межах строку звернення, встановленого ст. 122 КАС України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.08.2024 № 02.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 29.07.2024 № 04-1988/24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 24.10.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК