Справа № 560/7478/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7478/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

25 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якій просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 68665454 від 16.02.2022, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький), а постанову №52266233 від 02.03.2021 про стягнення виконавчого збору в розмірі 194 796,19 грн. визнати такою, що не підлягає виконанню;

- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 68664339 від 16.02.2022, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький), а постанову №45774529 від 06.11.2015 про стягнення виконавчого збору в розмірі 129378,31 грн. визнати такою, що не підлягає виконанню;

- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 68663833 від 16.02.2022, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький), а постанову

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.05.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 16.02.2022 ВП №68665454, ВП 68664339, ВП 68663833 про відкриття провадження.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач уже звертався із аналогічними вимогами, які були предметом спору у справі №560/8987/22. У справі №560/8987/22 першою, апеляційною та касаційною інстанцією визнано неповажність причини пропуску оскарження постанов державного виконання. Тобто в справі встановлено неповажність причин пропуску.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, в провадженні відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало зведене виконавче провадження, в тому числі про виконання:

виконавчого листа Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2015 №467/972/15ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" коштів у сумі 1947961,88 грн - ВП 52266233 (дата відкриття - 19.09.2016);

виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 17.07.2015 №3614 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" коштів у сумі 160856,54 грн - ВП 48490470 (дата відкриття - 19.08.2015);

виконавчого листа Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.10.2014 №682/680/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" коштів у сумі 1293783,17 грн - ВП 45774529 (дата відкриття - 10.12.2014);

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Секрети О.М. від 15.02.2022 ВП 52266233, ВП 48490470, ВП 45774529 виконавчі провадження закінчені у зв`язку із надходженням заяв стягувача про повне погашення заборгованості.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Секрети О.М. від 16.02.2022 ВП №68665454, ВП 68664339, ВП 68663833 відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірах 194796,19 грн, 129378,31 грн, 16085,65 грн відповідно.

Позивач вважає постанови від 16.02.2022 ВП №68665454, ВП 68664339, ВП 68663833 про відкриття провадження протиправними, відтак звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції з урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище позивача, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчими документами в повному обсязі, дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірах 194796,19 грн, 129378,31 грн, 16085,65 грн.

Стосовно позовних вимог щодо визнання постанов про стягнення виконавчого збору такими, що не підлягають виконанню, суд зазначив, що вини не підлягають задоволенню, оскільки на підставі зазначених постанов державний виконавець повинен визначити суми виконавчого збору з урахуванням фактично стягнутих сум.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Разом з тим, суд враховує, що виконавчі провадження відкрито ще 2014-2016 роках і з того часу неодноразово змінювалися норми закону про розміри і порядок стягнення виконавчого збору, що погіршили становище боржника.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року, передбачалося, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII) внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, за змістом частин першої та другої якої виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З урахуванням редакцій Закону №1404-VІІІ, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Як встановлено судом першої інстанції, державний виконавець під час прийняття оскаржуваних постанов від 16.02.2022 ВП №68665454, ВП 68664339, ВП 68663833 про відкриття виконавчого провадження визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчих документах.

Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище позивача, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчими документами в повному обсязі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірах 194796,19 грн, 129378,31 грн, 16085,65 грн.

Враховуючи встановлені факти суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 16.02.2022 ВП №68665454, ВП 68664339, ВП 68663833 про відкриття провадження.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Доводами апелянта є те, що позивач уже звертався з аналогічними вимогами, які були предметом розгляду у справі №560/8987/22, у якій судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій визнано неповажність причини пропуску оскарження постанов державного виконання.

Стосовно цих доводів слід зазначити, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2022 у справі №560/8987/22, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 року, позовну заяву повернуто позивачеві з огляду на не усунення ним недоліків позовної заяви, що вказані в ухвалі від 02.09.2022, а не у зв`язку із пропуском строку звернення до суду без поважних для того причин. Тому вказані доводи апелянта не є підставою для скасування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.05.2024.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.