Справа № 300/6349/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6349/23 пров. № А/857/14921/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Біньковська Н.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківськ 15 травня 2024 року у справі № 300/6349/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

14.09.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, просив: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення про призначення пенсії за віком з 06.12.2021; зобов`язати відповідачів зарахувати до страхового стажу періоди догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи та престарілими з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та періоди роботи в ООО «КНГ-Сервис» з 16.05.2005 по 01.04.2013 та ООО «ВышТрансБур-Сервис» з 20.05.2013 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.12.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до страхового стажу ОСОБА_1 періодів догляду за особами з інвалідністю І групи та особами, що досягли 80-річного віку з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди догляду за особами з інвалідністю І групи і особами, що досягли 80-річного віку з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2021 про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення, із врахуванням встановлених обставин і викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції вказав, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Суд першої інстанції зазначив, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод. Суд першої інстанції дійшов висновку, що стаж набутий на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права позивача на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції також зазначив, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд в рішенні від 02.12.2022 у адміністративній справі №2231/22 дійшов висновку, який підтримано Восьмим апеляційним адміністративним судом в постановою від 06.04.2023, про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Крім того, суд першої інстанції вказав, що період, який просить зарахувати позивач (з 16.05.2005 по 01.04.2013 в ООО «КНГ-Сервис» та з 20.05.2013 по 31.12.2014 в ООО «ВышТрансБур-Сервис») перетинається із періодом роботи сторожем у ТОВ «МЖК Експрес-24» (з 01.12.2005 по 05.06.2008), з періодом догляду за пенсіонером (з 25.07.2005 по 30.11.2005) та з періодом роботи завгоспом Дзвиняцького палацу культури. Суд першої інстанції зазначив, що сам факт догляду позивачем за особою з інвалідністю І групи та за особою, яка досягла 80-річного віку, пенсійним органом не заперечується, однак вказується, що умовою для зарахування цього періоду до страхового стажу є наявність акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду, який позивач не долучив до заяви про призначення пенсії. Суд першої інстанції зауважив, що з метою ефективного захисту порушених прав і інтересів позивача, слід зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди догляду позивачем за особами з інвалідністю І групи і особами, що досягли 80-річного віку з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та повторно розглянути заяву позивача від 16.12.2021 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судове подало апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та в позові відмовити. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що враховуючи норми статті 383 КАСУ є можливість виконати рішення в примусовому порядку через ДВС або можливо його самостійно виконати. Скаржник зазначає, що у справі № 300/2231/22 та у справі № 300/6349/23 предмет спору хоча і є дещо відмінними, проте предмет адміністративних справ є тотожним, оскільки позивач, звертаючись до суду з цим позовом, фактично оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській та Запорізькій області №4620. Скаржник зауважує, що обставини, на які позивач посилається у цій справі, встановлені судом в адміністративній справі №300/2231/22. Скаржник вважає, що виходячи з вищенаведеного, справа № 300/2231/22 є тотожною справі №300/6349/23. Також скаржник вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача та прийняття відповідного рішення у відповідності до п. 4.2. Порядку №22-1. Скаржник звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не має повноважень на вчинення будь-яких інших дій з приводу пенсійного забезпечення позивача, у тому числі за рішенням суду, оскільки остання не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 06.12.2021 ОСОБА_1 , у віці 60 років звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.12.2021 №20 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди догляду за пенсіонерами з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 (а.с.87).

16.12.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.78).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.12.2021 №20 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 16.05.2005 по 01.04.2013 та з 20.05.2013 по 31.12.2014.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 в адміністративній справі №300/2231/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.12.2021 за №, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.12.2021 за №20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи та престарілими з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та періоди роботи в ОООЛ «КНГ-СЕРВІС» з 16.05.2005 по 01.04.2013 та ООО «Виштрансбур Сервіс» з 20.05.2013 по 31.12.2014. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.12.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року скасовано в частинах: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи та престарілими з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та періоди роботи в ОООЛ «КНГ-СЕРВІС» з 16.05.2005 по 01.04.2013 та ООО «Виштрансбур Сервіс» з 20.05.2013 по 31.12.2014; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.12.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено. Залишено без змін рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року, в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.12.2021 № та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.12.2021 № 20 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Вказана постанова набрала законної сили 06.04.2023.

02.05.2023 ОСОБА_1 звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просив розглянути його заяву про призначення пенсії (а.с.27).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомили ОСОБА_1 про те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 на них не покладено зобов`язань в частині призначення пенсії за віком (а.с.28, а.с.30).

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі №300/2231/22, відмовляючи в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, суд апеляційної інстанції зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не було визначено структурним підрозділом органу, що призначає пенсію для розгляду жодної із заяв позивача про призначення пенсії, тому суд першої інстанції, порушив вищенаведені норми Порядку № 22-1, та безпідставно поклав на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області обов`язок розглянути звернення.

Також суд першої інстанції вказав, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути повторно звернення ОСОБА_1 , без зазначення номеру та дати звернення, враховуючи, що дата звернення береться до уваги при визначенні дати, з якої буде призначатись пенсія, суперечить Порядку № 22-1, статті 45 Закону № 1058.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.12.2021 № , з підстав протиправної відмови в зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду догляду за особами з інвалідністю І групи та перестарілими особами, що досягли 80-річного віку, з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003. А також з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.12.2021 №20 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , з підстав протиправної відмови зарахувати періоди роботи в ОООЛ «КНГ-СЕРВІС» з 16.05.2005 по 01.04.2013 та ООО «Виштрансбур Сервіс» з 20.05.2013 по 31.12.2014 до страхового стажу позивача.

Щодо способу захисту порушеного права, то суд апеляційної інстанції у справі №300/2231/22 вказав, що відповідачі ГУ ПФУ в Запорізькій та Житомирській областях протиправно відмовили позивачу в призначенні пенсії, а підрахунки страхового стажу, проведені органами Пенсійного фонду України, суперечать один одному. При цьому скасування рішення про відмову в призначенні пенсії створює ситуацію, за якої заява про призначення пенсії залишається не розглянутою, та вимагає розгляду з врахуванням висновків суду, що стали підставою для скасування попереднього рішення.

Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі №300/2231/22 залишено без змін в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.12.2021 № та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.12.2021 № 20 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Отже, звертаючись 02.05.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявами за наслідком скасування судом рішень цих Управлінь про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 просив розглянути його заяви про призначення пенсії, оскільки такі заяви залишились і надалі без реагування.

На переконання суду апеляційної інстанції, Управління допустили протиправну бездіяльність, оскільки заяви про призначення пенсії позивачу, після скасування судом рішень про відмову у призначенні пенсії, Управліннями не розглядались, покликаючись на відсутність такого зобов`язання за судовим рішенням.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції констатує, що питання призначення пенсії за заявами позивача залишились невирішеним.

З врахуванням наявних у справі доказів та встановлених обставин у справі №300/2231/22, а також враховуючи аргументи апеляційної скарги та те, що ні позивач, ні Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду першої інстанції не оскаржують, саме скаржник уповноважений повторно розглянути заяву позивача від 16.12.2021 про призначення пенсії за віком, що подана останньою, з прийняттям відповідного рішення із врахуванням встановлених обставин і викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Щодо наявності правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача не зарахованих періодів догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи та престарілими з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003, то суд апеляційної інстанції враховує, що протиправність такого не зарахування встановлено рішеннями суду першої та апеляційної інстанції у справі №300/2231/22, а тому відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України такі обставини не доказуються при розгляді цієї справи.

При цьому, суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, визначати з якого часу необхідно призначати пенсію, чи приймати рішення про призначення такої.

Щодо аргументів скаржника про тотожність підстав та предмету в адміністративних справах № 300/6349/23 і в справі №300/2231/22, то суд апеляційної інстанції зауважує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

В межах цієї справи позивач звернувся до суду через відмову відповідачів прийняти рішення щодо призначення пенсії з врахуванням спірних періодів після набрання законної сили рішенням суду у справі №300/2231/22, що вказує на відсутність ознаки тотожності між вказаними справами.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин статті 383 КАС України, на яку покликається скаржник, то така має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у цій справі спірні правовідносини виникли щодо повторного звернення по розгляду заяви позивача саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тоді як у справі №300/2231/22 покладення такого обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області суд апеляційної інстанції визнав безпідставним, тому суд питання щодо повторного розгляду заяви позивача від 16.12.2021 про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення не вирішував щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а тому таке перебуває поза судовим контролем за виконанням судового рішення у справі №300/2231/22 та не може бути вирішено у спосіб подання заяви у порядку статті 383 КАС України.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, аргументи скаржника в частині можливості виконати рішення у справі № 300/2231/22 в примусовому порядку через ДВС або можливо його самостійно виконати у відповідності до вимог статті 383 КАСУ є помилковими, оскільки у справі № 300/2231/22 та у справі № 300/6349/23 предмет спору є відмінним, та за судовим рішенням у справі № 300/2231/22 на відповідача судом зобов`язань не покладено.

Разом з тим, з врахуванням положень статті 2 КАС України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та доданих до нього документів, а також аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що процес не прийняття відповідного владного управлінського рішення щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії може бути тривалим, а тому в межах спірних правовідносин, за вказаного правового регулювання, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди догляду позивачем за особами з інвалідністю І групи і особами, що досягли 80-річного віку з 01.07.1995 по 31.12.1996, з 01.02.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.12.2003 та повторно розглянути заяву позивача від 16.12.2021 про призначення пенсії, як таку, що подана останньою, та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі № 300/6349/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко