Справа № 140/7946/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7946/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним нарахування боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17897,66 грн, скориговане рішенням №728 від 23.05.2024 до розміру 2112 грн та скасування нарахування боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 2112 грн за період з 01.01.2017-29.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Волинської обласної КДМА позивачу видано Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №577 від 16.11.2011. На підставі поданої заяви ОСОБА_1 з 26.12.2016 не здійснювала адвокатської діяльності та, відповідно, не могла і не отримувала доходу від такої самостійної діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи.

Однак, не дивлячись на зупинення адвокатської діяльності з 26.12.2016, ГУ ДПС у Волинські області припинило позивачу статус самозайнятої особи як платника податку лише 19.03.2017.

06.05.2024 позивач отримала сповіщення інтернет банкінгу про арешт її рахунків відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №74929090. За період з 26.12.2016 жодного поштового повідомлення про наявність заборгованості по сплаті ЄСВ, як самозайнятої особи позивачу від ГУ ДФС у Волинській області не надходило.

Позивач вказує на те, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 № Ф-1631-0320-У отримала лише 21.05.2024 від головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вказана вимога була оскаржена до ДПС України та рішенням ДПС України від 23.05.2024 №728 скасовано помилково нараховані суми ЄСВ в ІКС «Податковий блок» по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в сумі 15785,66 грн.

Позивач неодноразово зверталась до ГУ ДПС у Волинській області із заявами щодо скасування решти суми боргу як безпідставно нарахованого, проте такі заяви залишені без належного реагування.

ОСОБА_1 , посилаючись на норми Законів № 2464, № 5076-VI та ПК України вважає нарахування контролюючим органом боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17897,66 грн, скориговане рішенням № 728 від 23.05.2024 до розміру 2112,00 грн протиправним та зазначає, що якщо раніше обов`язок нарахування та сплати ЄСВ (по аналогії з податком на доходи) виникав у адвокатів лише за умови отримання доходу від адвокатської діяльності, то тепер виникнення цього обов`язку пов`язане із фактом здійснення такої діяльності незалежно від отримання доходу як її наслідку. Наявність в особи самого лише свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не є обов`язком здійснювати адвокатську діяльність такою особою і відповідно правові підстави для сплати ЄСВ відсутні.

Звертає увагу суду на ту обставину, що з 26.12.2016 і по даний час індивідуальна адвокатська діяльність нею не поновлювалась і залишається зупиненою, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

Крім цього зазначає, що з вересня 2016 року по лютий 2017 року працювала у ПАТ «Шепетівський цукровий комбінат», яке сплачувало ЄСВ за вказаний період шляхом відрахувань із заробітної плати позивача. З березня 2017 року по жовтень 2018 року не працювала. З жовтня 2018 року по березень 2020 року працювала в ОСББ «Соборності 36», яке сплачувало ЄСВ за вказаний період шляхом відрахувань із заробітної плати позивача. З квітня 2020 року по 07.01.2021 перебувала на обліку у Луцькому міському центрі зайнятості як безробітна, яке сплачувало ЄСВ шляхом відрахувань з допомоги по безробіттю. З січня 2021 року по даний час не працює, жодної діяльності не здійснює.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 37).

Представник відповідача у поданому суду відзиві на позовну заяву, позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що згідно рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №577 від 16.11.2011 позивачу було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 26.12.2016 позивач зупинила право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України. Однак, даних про те що позивач зупиняла адвокатську діяльність податковому органу не надавалось до 29.03.2017. Заява про зняття з обліку платника єдиного внеску (Форми №7-ССВ) та заява про ліквідацію або реорганізацію платника податків (Форми №8-ОПП) подана до ГУ ДПС у Волинській області лише 29.03.2017. За даними ІКС «Податковий блок» станом на 08.05.2024 в ІКГІГІ ОСОБА_1 по єдиному внеску обліковується заборгованість в сумі 17 897,66 грн. Звітність по єдиному соціальному внеску до контролюючого органу платником не подавалася.

Згідно проведеного аналізу, встановлено що з технічних причин в ІКПП ОСОБА_1 проведено нарахування по єдиному внеску, а саме: 19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 05.05.2018 - за 2017 рік в сумі 6336,00 грн; 19.07.2018 - за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.10 201 8 - за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 21.04.2020 - за квітень 2020 року в сумі 1039,06 грн; 20.07.2020 - за липень 2020 року в сумі 1039,06 грн.

Відтак враховуючи вищевикладене, в ІКПП проведено коригування, а саме знято нарахування податкових зобов`язань по єдиному внеску в сумі 15 785,66 грн, нарахування податкових зобов`язань по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 29.03.2017 в сумі 2112,00 грн підлягає до сплати, оскільки по дату подачі заяви про зняття з обліку нарахування вважаються правомірними.

Крім того, позивачем не було надано до податкових органів жодних доказів щодо сплати ЄСВ за будь-який період як нею самою так і роботодавцем на докази якого вона посилається. Єдиним документом який може підтвердити сплату ЄСВ є довідка форми ОК-5 отримана у відповідному відділенні пенсійного фонду, якої позивачем не надано.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесені зміни до Закону № 2464-VI.

Вказує, що відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 01.01.2017 становить 704 грн, а з 01.01.2018 - 819,06 грн, з 01.01.2019 918,06 грн, з 01.01.2020 1039,06 грн, з 01.09.2020 - 1100,00 грн, з 01.01.2021 -1320,00 грн, з 01.12.2021 1430,00 грн. З врахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 40-43).

У поданій відповіді на відзив позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та просила позов задовольнити (а.с. 52).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 на підставі рішення ради адвокатів Волинської обласної КДКА №6/150 від 02.11.2011 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано відповідне свідоцтво за №577 від 16.11.2011 (а.с. 33, 10).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України 26.12.2016 на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність право на заняття адвокатською діяльністю позивача було зупинене на підставі її заяви (а.с. 33).

Відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Форми ОК-5, ОСОБА_1 у період з січня по лютий 2017 року працювала у ПАТ «Шепетівський цукровий завод»; з жовтня 2018 року по березень 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборності 36», які здійснювали нарахування заробітної плати, в тому числі і ССВ (а. с. 20-21).

13.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформовано та надіслано до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1631-0320 на суму єдиного внеску в розмірі 17897,66 грн (а.с. 58).

Вказана вимога була оскаржена позивачем до ГУ ДПС у Волинській області та рішенням останнього від 23.05.2024 №728 скасовано помилково нараховані суми ЄСВ в ІКС «Податковий блок» за платежем 71040000 єдиний соціальний внесок по ФОП ОСОБА_1 в сумі 15785,66 грн, з огляду на те, що остання з 29.03.2017 подала заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с. 14).

На неодноразові звернення позивача стосовно скасування решти суми боргу по ЄСВ, ГУ ДПС у Волинській області листом від 10.07.2024 № 10878/6/03-20-24-06-06 повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно реєстраційних даних ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю в період з 28.12.2011 по 26.12.2016; заява про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків подана до контролюючого органу 29.03.2017. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної на іншу.

Так, згідно проведеного аналізу встановлено, що з технічних причин в ІКПП ОСОБА_1 проведено нарахування по єдиному внеску, а саме: 19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 05.05.2018 - за 2017 рік в сумі 6336,00 грн; 19.07.2018 - за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.10 201 8 - за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 21.04.2020 - за квітень 2020 року в сумі 1039,06 грн; 20.07.2020 - за липень 2020 року в сумі 1039,06 грн.

Враховуючи наведене, в ІКПП проведено коригування, а саме знято нарахування податкових зобов`язань по єдиному внеску в сумі 15 785,66 грн, відтак нарахування податкових зобов`язань по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 29.03.2017 в сумі 2112,00 грн підлягає до сплати (704,00 грн в місяць) (а.с. 16-17).

Не погоджуючись з нарахуванням боргу зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 2112,00 грн, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом третім частини першої статті 1 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Приписами частини першої статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5--1-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

На підставі вищевикладеного можна зробити висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини третьої статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Частинами п`ятою та шостою статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою (у цьому випадку) незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є свідченням здійснення особою адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17, від 18.11.2021 у справі № 520/6094/19, від 04.10.2022 у справі № 440/4316/18 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю позивача Коритнюк Н.М. було зупинено за пунктом 1 частини першої статті 31 Закону № 5076-VI з 26.12.2016 на підставі заяви позивача (а. с. 33, 33 зворот) та з вказаної дати позивач не здійснювала адвокатської діяльності і не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Крім того, додатково суд враховує, що позивач ОСОБА_1 у період з січня по лютий 2017 року була працевлаштована у ПАТ «Шепетівський цукровий завод», тобто в спірний період була застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період нарахування ЄСВ, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли вона була найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності.

Із системного аналізу його норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності винесеної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 № Ф-1631-0320 на суму 2112 грн, а тому її слід визнати протиправною та скасувати.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ДФС у Волинській області щодо нарахування боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17897,66 грн, скориговане рішенням №728 від 23.05.2024 до 2112,00 грн, однак, суд зазначає, що нарахування боргу зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 17897,66 грн було оформлено рішенням - вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Волинській області від 13.02.2024 № Ф-1631-0320, якій суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме ця вимога є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) в частині нарахування боргу зі сплати єдиного соціального внеску на суму 2112 грн, яку і слід визнати протиправною та скасувати, а позов задовольнити.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправною та скасування вимоги контролюючого органу судом не потребує визнання протиправними дій ГУ ДПС у Волинській області щодо нарахування боргу (недоїмки) на суму 2112 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, з метою належного способу захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Волинській області від 13.02.2024 № Ф-1631-0320 про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування боргу зі сплати єдиного соціального внеску на суму 2112 грн.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області скасувати нарахування боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 2112 грн за період з 01.01.2017-29.03.2017, суд зазначає про таке.

В ІКП ОСОБА_1 обліковується борг (недоїмка) з єдиного внеску, виходячи з розрахункової суми мінімального страхового внеску з 01.01.2017 по 29.03.2017, що становить 2112,00 грн.

Згідно із пунктом 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за №321/35943; далі Порядок №5), терміни в цьому Порядку вживаються в таких значеннях:

інтегрована картка платника (далі ІКП) форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі платежі), що ведеться за кожним видом платежу;

коректність даних інформаційної системи відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю;

первинні документи документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо);

перекручення (викривлення) показників неповне та/або несвоєчасне відображення показників у відповідних підсистемах інформаційної системи.

Пунктом 3 розділу І Порядку №5 передбачено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №5 відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17), від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 25 березня 2020 року (справа №826/9288/18) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.

Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд у цій ситуації виходить з того, що ефективним засобом (способом) захисту, який належить застосувати при вирішенні спору, слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект та є гарантією на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

З огляду на наведене та наявність у платника права на відображення в ІКП дійсного стану зобов`язань перед бюджетом суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ДПС у Волинській області здійснити коригування відомостей в ІКП шляхом виключення відомостей щодо нарахування єдиного внеску та боргу (недоїмки) у сумі 2112,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин, правових норм, що регулюють спірні правовідносини, висновків Верховного Суду у справах такої категорії, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 968,96 грн, сплачений згідно із квитанцією від 30.07.2024 (а.с. 7).

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 29.07.2024, укладений з адвокатом Григор`євим В.В., додаткова угода № 1 від 29.07.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.07.2024 (а.с. 27-30).

Так згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 29.07.2024 розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 10000,00 грн за такі надані адвокатом Григор`євим В.В. послуги: консультація клієнта, вивчення первинних документів, узгодження правової позиції (1 год) 2000 грн; аналіз судової практики (1 год) 2000 грн; підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску до суду (4 год) 6000 грн. Загальна вартість наданих робіт склала 10000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відповідно до положень статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись зазначеними вище критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, кількість затраченого адвокатом часу, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

При цьому, суд зазначає, що консультація клієнта, аналіз судової практики включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 13.02.2024 №Ф-1631-0320 про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування боргу зі сплати єдиного соціального внеску на суму 2112,00 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області вчинити дії щодо приведення у відповідність інтегрованої картки платника ОСОБА_1 виключивши інформацію щодо нарахування єдиного внеску та боргу (недоїмки) у сумі 2112,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк