Справа № 320/33035/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Київ № 320/33035/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Дмитраш О.М.,

від відповідача Ковалик В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилась у невиконанні покладених на нього обов`язків по відшкодуванню шкоди позивачу як кредитору четвертої черги, починаючи з 16.11.2020;

- стягнути з відповідача на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в частині інфляційних витрат, понесених за період з 01.12.2020 по 01.05.2023, у розмірі 120345,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що вкладники банку у відповідності з положеннями Конституції України та ЦК України мають право на судовий захист порушеного права власності і це право позивач не делегувала Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому законом порядку, але зазначене право позивачу було фактично порушене, шляхом його привласнення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 29, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які прямо суперечать положенням ст. 55 Конституції України та ст. ст. 15,16 ЦК України.

Позивач вважає, що протиправна бездіяльність відповідача, що спрямована на відсутність передбачених законом дій по захисту прав та інтересів кредитора (позивача), спричинила їй матеріальну шкоду у вигляді інфляційних втрат, що підлягають відшкодуванню відповідачем за період з 01.12.2020 по 01.05.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами опрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 320/33035/23, яку передано на розгляд головуючій судді Пановій Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 прийнято до провадження адміністративну справу, ухвалено здійснювати розгляд српави за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 05.09.2024.

До суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказав на те, що право на судовий захист гарантовано кожній особі, цивільне право якої порушено, не визнано або оспорюється, а також з метою захисту свого законного інтересу, однак, у випадках, встановлених законом, реалізація особою права на судовий захист здійснюється шляхом звернення до суду іншого органу та/або особи, визначеної законом, в інтересах таких осіб. В даному випадку, саме Фонд звертається з позовом до керівників/власників банку, які в розумінні ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є пов`язаними з банком особами, після виявлення та оцінки факту вчинення такими особами дій, та /або бездіяльності та /або отримання будь-якою особою вигоди, за наслідком чого настали негативні наслідки для банку та його кредиторів. Таким чином, законодавець наділяє саме Фонд виключним правом на відшкодування збитків з пов`язаних з банком осіб.

Також, відповідач зауважує, що позивачка отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200000,00 грн і також скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення її до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра» (акцептована сума 266949,42 грн, черговість задоволення вимог - 4). Отже, з урахуванням запровадження в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, ліквідації, а також отримання позивачем 200000,00 грн у межах гарантованої суми відшкодування та включення вимог позивача за договорами банківського вкладу, що перевищують гарантовану суму, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», банк, виконуючи свої зобов`язання за договорами банківського вкладу, діяв в межах чинного законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушення останнім договірних зобов`язань з позивачем. Введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення вимог вкладників у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що в провадженні Господарського суду м. Києва перебуває дві справи (№ 910/5791/24 та № 910/5995/24) за позовами Фонду до пов`язаних з ПАТ КБ «НАДРА» осіб про відшкодування збитків, тому твердження позивача про протиправну бездіяльність Фонду є безпідставними.

05.09.2024 судом оголошено по справі перерву до 21.10.2024.

Стороною позивача до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи відповідача не спростовують покладених в основу позовної заяви обґрунтувань та доводів.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 були укладені договори: 19 березня 2012 року договір на обслуговування нового пакету послуг № 2121827, за умовами якого відкрито поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 в доларах США. Залишок коштів на рахунку станом на 10 березня 2015 року становив 2119,08 доларів США; 24 листопада 2014 року договір № 2072949 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +», за умовами якого на депозитний рахунок № 2072949 були внесені кошти в сумі 8903,23 доларів США строком до 24 лютого 2015 року зі сплатою 11% річних; 24 листопада 2014 року договір № 2072935 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +», за умовами якого на депозитний рахунок № 2072935 були внесені кошти в сумі 12005,00 доларів США строком до 24 травня 2015 року зі сплатою 12,5% річних. Залишок коштів на рахунку станом на 10 березня 2015 року становив 12316,36 доларів США.

На виконання постанови Правління Національного банку України

від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею

34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26, в ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 .

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05 червня 2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 червня 2015 року № 113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» було розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та призначено ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 616, продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04 червня 2018 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопад 2016 року № 2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 03 червня 2020 з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Сторонами не заперечується, що 15 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200000,00 грн.

Крім того, позивачка скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення її до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» визнано позивача кредитором ПАТ «КБ «Надра», її вимоги внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», акцептована сума 266949,42 грн, черговість задоволення вимог - 4.

Також, в 2015 році позивач зверталась до суду з позовом про стягнення суми вкладів, проте рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі № 761/8148/15-ц у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку із тим, що на час вирішення справи в ПАТ «КБ «Надра» діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Крім того, у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), ОСОБА_3 , третя особа - Національний банк України, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за банківським вкладом у розмірі 365408,00 грн, пеню у сумі 11422601,00 грн та 75000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2022 у справі № 761/18051/18, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитраша Олександра Миколайовича задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. У іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року залишено без змін.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача, що виявилась у невиконанні покладених на нього обов`язків по відшкодуванню шкоди позивачу, як кредитору четвертої черги, починаючи з 16.11.2020, є протиправною, що зумовлює наявність підстав для стягнення з відповідача спричинену їй матеріальну шкоду в частині інфляційних витрат, понесених за період з 01.12.2020 по 01.05.2023, у розмірі 120345,00 грн.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (у відповідній редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За змістом п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою

200000,00 гривень.

Згідно із п. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Сторонами не заперечується, що 15 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200000,00 грн і також скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення його до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра» (акцептована сума 266949,42 грн, черговість задоволення вимог - 4).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд набуває прав кредитора банку, зокрема, на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам банку.

Стосовно ж решти вимог кредиторів (включаючи вимоги вкладників у сумі понад розмір гарантованого державою відшкодування), з огляду на можливу недостатність коштів неплатоспроможного банку, законодавець вирішує, які саме категорії кредиторів потребують переважного захисту. Для цього встановлюється черговість їх задоволення.

Така черговість встановлена статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 4 зазначеної статті, задоволення вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, здійснюється в четверту чергу.

Позачергове задоволення вимог окремих кредиторів (зокрема, вкладників) неплатоспроможного банку здатне призвести до неможливості задоволення вимог інших кредиторів цієї ж або вищої черги, воно порушувало би баланс інтересів кредиторів банку і не відповідало б Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення вимог вкладників у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно норм ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Згідно приписів пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 46 цього Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Тож, з наведеного слідує, що на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди, при цьому, дізнавшись про заподіяння банку шкоди та встановивши її розмір, не тільки уповноважені, а й зобов`язані звернутися до суду від імені банку про відшкодування шкоди.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 ЦК України, визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Слід звернути увагу на те, що у постанові від 04.05.2022 у справі № 600/794/20, Верховний Суд дійшов висновків, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Зі змісту зазначених правових норм убачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд прийшов до висновку, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Своєю чергою, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом. Саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина сьома статті 26, частина третя статті 28 Закону).

У справі № 761/31569/16-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву повідомила, що в процедурі ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» за рахунок майна банку було частково задоволено вимоги кредиторів на суму ,32 грн, тому не задоволеними залишились вимоги кредиторів у зв`язку із відсутністю майна для їх задоволення на суму 9,88 грн. Таким чином, за результатами здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» залишились незадоволеними вимоги 3-8-ої черг в розмірі 9,88 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку. Фонд звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до: пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку; та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.

За ч. 7 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право на звернення до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) з позовом про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності умов, визначених частиною першою цієї статті, виникає у Фонду з моменту виявлення рішень, дій чи бездіяльності, якими завдано шкоди (збитків) банку та/або його кредиторам, виявлення осіб, які брали участь у прийнятті таких рішень, вчиненні дій чи бездіяльності та/або отримали від них майнову вигоду, а також встановлення розміру заподіяної шкоди (збитків).

Фонд має право звертатися з такими позовами до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) протягом процедури ліквідації банку та протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи (спеціальна позовна давність).

При цьому, згідно з п. 2 ч. 8 статті 52 Закону, шкода (збитки), завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю осіб, зазначених у частині п`ятій цієї статті, відшкодовується у разі, якщо такі рішення, дії (враховуючи дії, шо відповідають ознакам ризикової діяльності) або бездіяльність прийняті або вчинені з порушенням законодавства, у тому числі нормативно- правових актів Національного банку України, та якщо шкода (збитки) виникла внаслідок недотримання особами, зазначеними у частині п`ятій цієї статті, обов`язку діяти в інтересах банку та його кредиторів, добросовісно і розумно та/або не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до норм ч. 6 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звертаючись з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку".

Отже, за загальним правилом, право на судовий захист гарантовано кожній особі, цивільне право якої порушено, не визнано або оспорюється, а також з метою захисту свого законного інтересу, проте у випадках, встановлених законом, реалізація особою права на судовий захист здійснюється шляхом звернення до суду іншого органу та/або особи, визначеної законом, в інтересах таких осіб. У даному ж випадку, саме відповідч звертається з позовом до керівників/власників банку, які в розумінні статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є пов`язаними з банком особами, після виявлення та оцінки факту вчинення такими особами дій, та /або бездіяльності та /або отримання будь-якою особою вигоди, за наслідком чого настали негативні наслідки для банку та його кредиторів.

Таким чином, відповідач обґрунтовано стверджує, що законодавець наділяє саме Фонд виключним правом на відшкодування збитків з пов`язаних з банком осіб (суб`єктом на якого покладено обов`язок з перевірки факту заподіяння шкоди, пред`явлення вимог і позовів до пов`язаних з Банком оеіб та осіб, які отримали майнову вигоду є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб).

На переконання суду, позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації, та, головне, порушення про яке стверджує позивач, має бути завдане саме заявленим у справі відповідачем, який, у силу норм чинного законодавства, має відповідати за бездіяльність/дії/рішення у заявлених правовідносинах.

Слід врахувати доводи сторони відповідача про те, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебуває дві справи № 910/5791/24 та № 910/5995/24 за позовами Фонду до пов`язаних з ПАТ КБ «НАДРА» осіб про відшкодування збитків, з огляду на що, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача про протиправну бездіяльність Фонду, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного спору, а отже, не підлягають задоволенню, як наслідок, не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в частині інфляційних витрат, понесених за період з 01.12.2020 по 01.05.2023, у розмірі 120345,00 грн.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного спору, а тому, задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 24 жовтня 2024 р.