Справа № 440/338/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.Г. Ясиновський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 р. Справа № 440/338/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024, по справі № 440/338/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області від 12.07.2023 № Ф-71310-17/1588;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної їй протиправним рішенням відповідача, в розмірі 8396,67 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 частково задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-71310-17/1588 від 12.07.2023.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 1025,13 грн. (одна тисяча двадцять п`ять гривень тринадцять копійок) завданої матеріальної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавці та фізичні особи підприємці розглядаються як окремі платники єдиного внеску, відтак фізичні особи підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи є такі особи одночасно найманими працівниками.

Вказав, що ОСОБА_1 суму боргу зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-71310-17/1588 від 12.07.2023 не сплатила, не оскаржила в адміністративному чи судовому порядку, у зв`язку з чим узгоджену вимогу було направлено до виконавчого органу Глобинського ВДВС, відтак підстави для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2023 № Ф-71310-17/1588 відсутні.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у місті Києві (ДПІ у Дарницькому районі) як платник податків з 11.01.2018 року.

Згідно даних інтегрованої картки платника по єдиному внеску позивачу нарахована заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань в сумі 7371,54 грн, без застосування штрафних санкцій та пені за період 1-3 квартал 2018 включно.

12.07.2023 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-71310-17/1588 на суму 7371,54 грн: за 1 квартал 2018 року на суму 2457,18 грн; за 2 квартал 2018 року на суму 2457,18 грн; за 3 квартал 2018 року на суму 2457,18 грн.

Позивач не погоджуючись із вимогою ГУ ДПС у Полтавській області звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як самозайнята особа (адвокат) доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, з огляду на що нарахування суми єдиного внеску є безпідставним, при цьому не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з ГУ ДПС у Полтавській області коштів, які були стягнуті з позивача в рамках виконавчого провадження №73351983, оскільки така вимога є передчасною в частині стягнення з позивача 7371,54 грн єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають Податковий кодекс України та Закон України №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.п14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Підпункт14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

В силу ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п. 5 ч. 1ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону,- на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, сформований у постановах від 27.11.2019 по справі160/3114/19 (провадження №К/9901/25439/19), від 11.08.2022 по справі № 1940/1565/18 (провадження № К/9901/9057/19), відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які є самозайнятими особами та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Слід вказати, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Крім того, факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби також не змінює наведеного, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Судовим розглядом встановлено, що за позивачем рахується заборгованість в сумі 7371,54 грн за період 1-3 квартал 2018 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» встановлено нарахування позивачеві доходу і сплату страхових внесків у період з січня 2018 року по грудень 2018 року роботодавцем - Акціонерним товариством «Універсал Банк».

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не встановлено.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність обов`язку у позивача щодо сплати ЄСВ за спірний період, тому нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 7371,54 грн є неправомірним.

Стосовно вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача відшкодування шкоди, заподіяної їй протиправним рішенням відповідача, в розмірі 8396,67 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Процедура зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску, в тому числі тих, які сплачені через єдиний рахунок передбачена "Порядком зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.07.2021 №417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.09.2021 за №1185/36807.

Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що повернення здійснюється на підставі заяви платника про повернення коштів.

Таким чином, у зв`язку з визнанням протиправною вимоги №Ф-71310-17/1588 від 12.07.2023, кошти, стягнуті на виконання зазначеної вимоги, є надміру та/або помилково сплаченими, тому такі кошти підлягають поверненню позивачу на підставі рішення суду та за заявою позивача відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про повернення надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску до Головного управління ДПС у Полтавській області не зверталася.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з ГУ ДПС у Полтавській області стягнутої суми єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн. в рамках виконавчого провадження №73351983, у зв`язку з її передчасністю.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з ГУ ДПС у Полтавській області стягнутих у виконавчому провадженні виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 1025,13 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що державним виконавцем Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області регіонального управління Міністерства юстиції Засько Т.А. прийнято постанову у виконавчому провадженні №73351983 від 16.11.2023 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2023 №Ф-71310-17/1588 на суму 7371,54 грн., зобов`язано боржника протягом п`яти днів подати декларацію про доходи та майно.

Постановами державного виконавця Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області регіонального управління Міністерства юстиції Засько Т.А. від 22.11.2023 у виконавчому провадженні № 73351983 встановлено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі 287,98 грн. та виконавчий збір у розмірі 737,15 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області регіонального управління Міністерства юстиції Засько Т.А. від 14.12.2023 закінчено виконавче провадження № 73351983 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В той же час, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, відповідно до частин 2, 7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, в силу приписів ч. 7 ст. 27 Закону, виконавчий збір повертається у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню.

Отже, у разі не прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону та стягнення чи неповернення виконавчого збору всупереч приписів ч.7 ст.27 Закону позивач не позбавлений права оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження, як такої, що прийнята з неналежних підстав.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову щодо зазначеної частини позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення матеріальної шкоди з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 1025,13 грн. (одна тисяча двадцять п`ять гривень тринадцять копійок) завданої матеріальної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 по справі № 440/338/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 1025,13 грн. (одна тисяча двадцять п`ять гривень тринадцять копійок) завданої матеріальної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 по справі № 440/338/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов