Справа № 120/6718/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28 жовтня 2024 р. Справа № 120/6718/24
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Альчука М.П.,
за участю секретаря судового засідання: Данильченко А.О.
представника позивача: Тепак Л.П.
представника відповідача: Дубіцької Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву про розподіл судових витрат ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, -
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.
Рішенням суду від 15.10.2024 року адміністративний позов задоволено частково.

На адресу суду від представниці позивачки надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року вказану заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представником головного управління ДПС у Вінницькій області подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, що мотивоване тим, що витрати на адвокатські послуги мають бути співмірними із складністю справи та виконаним обсягом робіт.

Розглянувши заяву про стягнення витрат, заслухавши доводи сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зауважує, що судом не вирішено питання щодо розподілу як понесених витрат зі сплати судового збору, так і витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 132 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позову майнового характеру сплаті підлягає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, згідно з ч. 8 цієї статті при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так, позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 12112 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зауважує, що загальна ціна позову складала 58324673,75 грн, натомість, судом частково задоволено позовні вимоги, шляхом скасування податкових повідомлень-рішень від 19.12.2023 року № та від 08.04.2024 року № .

Сума грошових зобов`язань за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями складає 34637390,75 грн.

Відтак, з урахуванням пропорційно задоволеної частини позовних вимог, відшкодуванню витрат зі сплати судового збору за рахунок головного управління ДПС у Вінницькій області підлягає 7146 грн.

Окрім того, позивачем було заявлено вимогу про розподіл судових на професійну правничу допомогу при поданні позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 року справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що між позивачкою та адвокатський об`єднанням "МТА ПАРТНЕРИ" укладено договір про надання правової допомоги № 03МТА від 20.05.2024 року.

Відповідно до розділу 5 вказаного договору вартість юридичних послуг та правничої допомоги визначається у відповідних замовленнях та рахунках, виставлених Об`єднанням.

Так, представницею позивачки долучено замовлення № 1 про надання юридичних послуг від 20.05.2024 року.

Так, аналізованим Замовленням визначено, що вартість правничої допомоги та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції складає 100000 грн.

Окрім того, представником позивачки долучено акт № 03МТА від 15.10.2024 року, відповідно до якого на виконання умов договору про надання правової допомоги № 03МТА від 20.05.2024 року надано правничу допомогу у Вінницькому окружному адміністративному суді на загальну суму 100000 грн, що включає: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз чинного законодавства України, судової практики, підготовка заяв з процесуальних питань та заяв по суті справи, підготовка та участь у судових засіданнях.

Відтак, суд дійшов до висновку, що витрати на професійну правничу є документально підтвердженими.

Водночас, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Окремо суд зазначає, що притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Розглянувши вказані матеріали, суд вважає за доцільне зазначити, що формування правової позиції у справі, правовий аналіз документів, аналіз законодавчої бази, судової практики та інше фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову.

Судом враховано, що адвокатесою надано значну кількість документів (матеріалів), що підлягали опрацюванню судом по суті справи.

Також суд зауважує, що при підготовці позовної заяви адвокатесою піддавалися оцінці взаємопов`язані обставини встановлені в ході податкової перевірки.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Тобто, суд зазначає, що притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Окрім того судом враховано вищепроцитовані положення ч. 3 ст. 139 КАС України.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області на користь фізичної особи-підприємця понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 248, 252, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Заяву адвокатеси Тепак Лілії Петрівни про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішень, - задовольнити частково.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 7146 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області.

В іншій часті заяви - відмовити.

Додаткове рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович