Справа № 454/4637/21
Суддя: Веремчук О. А.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 454/4637/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Веремчук О. А.

за участю секретаря: Баран О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області департаменту Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення;

в с т а н о в и в:

Позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , винесеної 20.11.2021 інспектором УПП у Львівській області інспектором лейтенантом поліції Фурч З.С. 2 бат. 1 рота, винесено відносно нього постанову серії ЕАО №4821044, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 20400,00 грн.

В поданій до суду позовній заяві позивач, посилаючись на те, що постанова інспектором поліції винесена незаконно та з порушенням норм законодавства, а також на те, що вказане адміністративне правопорушення ним не вчинялось, оскільки на день винесення оскаржуваної постанови, рішення суду про позбавлення його права керування транспортними засобами не набрало законної сили

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області заперечень проти позову суду не подав.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України), на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дані положення кореспондуються в статті 8 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року№ 580-VIII.

Як встановлено дослідженими по справі доказами, 20.11.2021 року постановою серії ЕАО №4821044, винесеною інспектором УПП у Львівській області інспектором лейтенантом поліції Фурч З.С. 2 бат. 1 рота позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень.

У зазначеній постанові вказано наступне: 20.11.2021 р. 13:53 керував автомобілем Opel Insignia НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування т/з від 11.11.2021 р. Червоноградським міським судом Львівської області, чим порушив п.2.1а ПДР керування т/з особою, позбавленою права керування т/з.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у випадку керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Позивач в поданій до суду позовній заяві заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення. Слід зазначити, що 11.11.2021 постановою Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік. Вказана постанова набрала законної сили 22.11.2021 р.. З огляду на вищезазначені обставини ОСОБА_1 на момент складання відносно нього оскаржуваної постанови не був особою, позбавленою права керування транспортними засобами у зв`язку з чим відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Разом з тим, представник відповідача, як зазначено вище, не надав оригіналів або належним чином завірених копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення, доказів на підтвердження вини позивача та заперечень.

Також, згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даних правовідносинах, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, в підтвердження та спростування винуватості позивача надано копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Доказів в заперечення позовних вимог відповідачем до суду надано не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова інспектора поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу, яка надається адвокатом Брухом А.О. згідно договору про надання правової допомоги від 26.11.2021 р.. Розмір витрат 4000 (чотири тисячі) грн., що підтверджується відповідними документами, такі витрати повинні бути відшкодовані стороною відповідача.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Тако відшкодуванню підлягає і сума сплаченого позивачем судового збору у сумі 454 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 241-245, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області департаменту Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовільнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5052604 від 20.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальної за ч.4 ст. 126 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 126 КпАП України відносно серії ЕАО №5052604 від 20.11.2021 р. за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області департаменту Національної поліції України(місцезнаходження: м. Львів, вул. Перфецького, 19) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , судовий збір у сумі 454 грн. та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук