Справа № 463/8200/24
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/8200/24
Провадження №2-а/463/86/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року місто Львів

у складі: головуючого судді Ціпивко І. І.

з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3,) третя особа: інспектор (поліцейський) 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 (місце праці: 10031, Житомирська область, м. Житомир, вул. Покровська, 96) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин справи.

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить скасувати постанову серії ЕНА №2866259 від 19.08.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, провадження закрити та стягнути на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 19.08.2024 інспектором (поліцейським) 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серіїЕНА №2866259, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень. Так, 19.08.2024 на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 217 км він керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN JETTA», н.з. НОМЕР_1 .Інспектором (поліцейським) 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 його було зупинено за перевищення швидкості та винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2866259 від 19.08.2023. Зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а при розгляді справи інспектором поліції порушено цілий ряд його прав. Підстав для складання оскаржуваної постанови у працівника поліції не було, оскільки він не порушував п. 12.9 «б» ПДР, про що вказано в постанові. Його було протиправно позбавлено передбачених ст. 268 КУпАП України. Крім того, прилад «Trucam» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, відтак поліцейський безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

25.09.2024 від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Зокрема зазначив, що 19.08.2023 під час несення служби працівниками Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача LTI 20/20 TruCam ІІ (серійний номер ТС008459), на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 217 км, водій транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рухався зі швидкістю 122 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» , чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підстави зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України, на підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України.

Ознайомив водія з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу «TruCam», а також фотознімками, які зроблені приладом. При цьому, інспектором було роз`яснено позивачу, що на фотозображенні чітко видно дату, час фіксації, марку, модель транспортного засобу та символи номерного знаку. Зазначає, що всі вищенаведені докази повністю спростовують домисли позивача про те, що транспортний засіб під його керуванням не порушував ПДР.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.9 «б» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративного матеріалу щодо позивача.

Щодо правомірності притягнення правопорушника до відповідальності відповідач зазначив, що прилад «TruCam» отримав сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UA-TR/001 22 054-20 дія цього сертифікату розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату. Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.0 від 26.12.2018 року. Додатково Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України Видано експертний висновок на програмне забезпечення «TruCAM II Clip Viewer v2.0.5.1» та «ShareViewII v2.2.2.23091». Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCAM II з серійним номером TC008459 пройшов калібровку та отримав відповідний сертифікат безпосередньо компанією виробником. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29947, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.12.2023 та чинного до 19.12.2024 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II №ТС008459, є придатним до застосування.

Відповідач зазначив, що фіксацію перевищення швидкості руху транспортного засобу позивача було здійснено до пішохідного переходу (що підтверджується відеозаписом з приладу LTI 20/20 TruCam ІІ №ТС008459 відеофайл _B4200_0819_113739), тобто в зоні дії дорожніх знаків 3.29 та 1.32, які попереджують водіїв про те що останні мають зменшити швидкість до зазначеної на дорожньому знаку 3.29 у зв`язку із наземним нерегульованим пішохідним переходом, який знаходиться по напрямку руху далі. Але позивач порушив вимоги вказаних дорожніх знаків, чим допустив перевищення швидкості більш як на 20 км/год, а саме на 52 км/год, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та своїми діями створив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху (в т.ч. пішоходам).

Також представник відповідача зазначила, що згідно наявного в матеріалах справи посвідчення водія на право керування т/з категорії «В», яке видане 21.05.2024 на ім`я позивача - ОСОБА_1 та діє до 17.09.2024, останній (враховуючи дату народження 07.12.2005) отримав посвідчення на право керування транспортними засобами категорії «В» вперше і відповідно стаж керування Позивачем таким транспортним засобам становить менше 2 років. Згідно п. 12.6 «б» поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год . Тобто Позивач зобов`язаний керувати транспортним засобом зі швидкістю не більше 70 км/год, незважаючи на наявність чи відсутність дорожніх знаків, але Позивачем даних вимог дотримано не було, що ще раз підтверджує неправомірність дій позивача - ОСОБА_1 , які полягають в нехтуванні та недотримані ПДР України. Просила суд врахувати правові позиції Великої Палати Верховного Суду. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10.10.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого слідує, що заперечують проти відзиву повністю та додатково навела наступні доводи. 1. Щодо долучено фото з лазерного пристрою TruCam LTI 20/20 серії ТС008459. Звертаємо Вашу увагу на те, що Відповідачем до Відзиву долучено фото з лазерного пристрою TruCam LTI 20/20 серії ТС008459, однак зображення автомобіля є нечітким, розмитим і незрозумілим. Через безумовно погану якість транспортний засіб не можливо ідентифікувати ні за маркою, ні за державним номерним знаком. Роздруківку фото-фіксації, зроблену технічним засобом TruCAM LTI 20/20 автомобіля просимо Суд не брати до уваги, оскільки, рух автомобіля саме позивача з перевищенням швидкості приладом в русі не зафіксовано належним чином. Відтак, долучений доказ вважаємо неналежним та недопустимим, оскільки належним і допустимим доказом фіксації перевищення встановленої швидкості автомобілем є саме факт чіткої фіксації такого саме автомобілем під керуванням позивача, однак відповідач такого доказу суду не надав. Аналогічні правові висновки зазначені і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 607/17937/23. Разом з тим, з долучених відповідачем до матеріалів справи фото та даних з лазерного пристрою TruCam LTI 20/20 серії ТС008459 вбачається, що перевищення швидкості руху автомобіля у населеному пункті відбулося о 11:37:39, однак в постанові серії ЕНА №2866259 час скоєння правопорушення значиться 11:37:59. Як вже зазначалось вище, номерного знаку, марки, водія автомобіля з даних фотографій не видно. Такі обставини ставлять під сумнів той факт, що інспектором вимірювалась швидкість саме автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Аналогічні висновки прослідковуються і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 608/589/24. 2. Щодо долученого до відзиву диску з відеозаписами. Відповідно до ч.1 ст.152 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Сам відео диск не є та не може бути доказом відеофіксації, він лише може бути носієм такого доказу. У Протоколі не міститься жодного доводу, що відео диск є даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто протокол не містить доводів, що відео диск сам по собі може бути доказом у справі.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30 серпня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Ціпивко І.І. /а.с. 33/

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.09.2023 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.09.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 35/.

25.09.2024 відповідачем подано відзив на адміністративний позов /а.с. 40-47/.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30.09.2024 справу розглядом відкладено на 10.10.2024 /а.с. 73/.

10.10.2024 представником позивача подано відповідь на відзив /а.с. 81-87/.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2024 справу розглядом відкладено на 21.10.2024 /а.с. 91/.

Представник позивача Бідак О.О. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Яремчук Л.М. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В поданому відзиві позов заперечив та просила у задоволенні такого відмовити, оскільки дії поліцейського ОСОБА_2 відповідали вимогам закону.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2866259 від 19.08.2024 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вказаної постанови 19.08.2024 о 11:37 під час несення служби на автомобільній дорозі а/д М-06 Київ-Чоп 217 км., за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ (серійний номер ТС008459) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 на автомобільній дорозі а/д М-06 Київ-Чоп 217 км., керуючи т/з в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 122 (сто двадцять два) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Зафіксовано на TruCam ТС008459, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП /а.с. 28-29/.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі -ПДР) та КАС України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, що 19.08.2023 інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старший лейтенант поліції Лісогурський Ярослав Юрійович виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2866259 від 19.08.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 на автомобільній дорозі а/д М-06 Київ-Чоп 217 км., керуючи т/з в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 122 (сто двадцять два) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. Зафіксовано на TruCam ТС008459, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР України (чинних на час винесення оскаржуваної постанови) водіям забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, а саме, керуючи транспортним засобомVOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 ,в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 122 (сто двадцять два) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год., чим порушив вимоги п.12.9 «б» ПДР України.

При цьому, у складеній постанові вказано серійний номер і назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього кодексу.

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч. 1 та ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Ст. 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати доказ на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним ПДР.

Відповідно до положення ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування у повноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст. 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідач до відзиву долучив відеоматеріали та фотознімки, на яких зафіксовано, дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення.

Щодо доданого до матеріалів справи відеофайлу та роздрукованого фото з приладу вимірювання швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ (серійний номер ТС008459), суд враховує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 122 км/год. На відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу маркиVOLKSWAGEN JETTA, н.з.НОМЕР_1 , під керуваннямОСОБА_1 а, який рухався в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 122 (сто двадцять два) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год.

Долученими до матеріалів справи відеозаписом та фотосвітлинами з місця події підтверджується вказана обставина.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, що вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-VII.

Прилад LTI 20/20 TruCam ІІ є засобом вимірювальної техніки. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29947 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.12.2023 та чинного до 19.12.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam ІІ №ТС008459 є придатним до застосування. Крім того в самому свідоцтві про повірку зазначено, що МАКСИМАЛЬНО допустима похибка при вимірюванні швидкості в РУЧНОМУ та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Окрім цього відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 03.09.2021 за № 22-38/42 яке дало роз`яснення з приводу використання приладу TruCAM ІІ та вказав: «Лазерний вимірювач TruCAM ІІ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Вимірювач TruCAM ІІ відноситься до ручних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації згідно ДСТУ 8809:2018. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM ІІ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації».

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості «TruCAM» дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними, оскільки такі відображені в спірній постанові.

Так, наявними в матеріалах справи відеозаписом та фотознімком від 19.08.2023, зробленим приладом LTI 20/20 TruCam ІІ (серійний номер ТС008459), підтверджено, що автомобіль під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 122 (сто двадцять два) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год.. На відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу маркиVOLKSWAGEN JETTA номерний знак НОМЕР_1 , під керуваннямОСОБА_1 а, Відтак, суд дійшов висновку, що належними доказами підтверджено порушення позивачем ПДР України.

Щодо покликання позивача, що прилад «TruCam» при проведенні фіксації швидкості руху певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, то суд зазначає наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Додатково Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України Видано експертний висновок на програмне забезпечення «TruCAM II Clip Viewer v2.0.5.1» та «ShareViewII v2.2.2.23091».

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCAM II з серійним номером TC008459 пройшов калібровку та отримав відповідний сертифікат безпосередньо компанією виробником.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Так, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29947, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.12.2023 та чинного до 19.12.2024 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II №ТС008459, є придатним до застосування.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29947, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 19.12.2023 та чинного до 19.12.2024 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II №ТС008459, є придатним до застосування.

Правомірність використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва «Laser Technology Inc.», США, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 № 04/05/02/-1179/ВС1, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування «AES» відповідно до ДСТУ ISO/IES 10116:2019 із довжиною ключа 128 біт.

Стаття 40 Закон України «Про Національну поліцію» регулює застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів.

Відповідно до ст. 40 цього Закону (в редакції статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1231-IX від 16.02.2021) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Аналіз вищенаведеної статті надає суду підстави для висновку, що цією правовою нормою не передбачено, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу фото- і відеотехніка, за допомогою якої здійснюється така фіксація, обов`язково повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом.

Отже, твердження позивача, що ручне розміщення засобів фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» є помилковим, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

До аналогічного правового висновку дійшов Восьмий адміністративний апеляційний суд у постанові від 18.01.2024, справа № 308/17725/23.

Суд вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що прилад «TruCam» не може застосовуватися шляхом утримання поліцейським у руці.

Дане твердження є хибним з тих підстав, що відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Разом з цим, оскаржуваною постановою накладено адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Суд звертає увагу на тому, що відповідно до інформації ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач «ТruCam» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

При цьому, у ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» було внесено ряд змін, якими усунуто колізійність чинного законодавства. Так, ч. 2 ст. 40 вказаного вище Закону сформульована наступним чином: «Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці».

Зі змісту даної норми чітко зрозуміло що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Однак слід зазначити, що диспозиція ч. 1 ст. 40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, в тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, яким є прилад «TruCam LTI 20/20».

Окрім того, як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач «TruCam LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відтак у даному випадку порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч.2 ст.40 Закону "Про Національну поліцію", передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці. Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Так перевищення швидкості руху транспортного засобу позивача було здійснено до пішохідного переходу (що підтверджується відеозаписом з приладу LTI 20/20 TruCam ІІ №ТС008459 відеофайл _B4200_0819_113739), тобто в зоні дії дорожніх знаків 3.29 та 1.32, які попереджують водіїв про те що останні мають зменшити швидкість до зазначеної на дорожньому знаку 3.29 у зв`язку із наземним нерегульованим пішохідним переходом, який знаходиться по напрямку руху далі. Але позивач порушив вимоги вказаних дорожніх знаків, чим допустив перевищення швидкості більш як на 20 км/год, а саме на 52 км/год, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та своїми діями створив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху (в т.ч. пішоходам).

Так на оскаржуваній постанові своїм підписом позивач засвідчив, що вимоги ст. 268 КУпАП йому не роз`яснено, жодних доказів на підтвердження такого не представив.

Відтак позивач не надав суду доказів дотримання умов звільнення його від адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведене, в судовому засіданні встановлено, що дії відповідача під час винесення постанови серії ЕНА № 2866259 від 19.08.2024 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП були обґрунтованими, законними та правомірними.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що обставини, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відтак суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 (справа «Руїз Торіха проти Іспанії», серія А, № 303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про скасування постанови ЕНА № 2866259 від 19.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 484,48 грн відповідачем не відшкодовуються.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.10.2024, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 21.10.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 22.10.2024.

Керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор (поліцейський) 2 взводу 1 роти 1 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старший лейтенант поліції Лісогурський Ярослав Юрійович про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.10.2024.

Суддя І.І.Ціпивко