Справа № 380/11576/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11576/24 пров. № А/857/16701/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду Мартинюка В.Я. від 17 червня 2024 року про повернення позовної заяви, у справі № 380/11576/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2024 року позивач, звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та ч.3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016, 2017 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та ч.3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2018, 2019, 2020 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та ч.3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016, 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року у справі №380/11390/21, від 31.08.2023 року у справі №380/14220/22;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та ч.3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2018, 2019, 2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року у справі №380/11390/21, від 31.08.2023 року у справі №380/14220/22;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22.10.1993 року №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року у справі №380/11390/21, від 31.08.2023 року у справі №380/14220/22.

04 червня 2024 року суддя Львівського окружного адміністративного суду залишив без руху позовну заяву позивача для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин пропуску цього строку.

11.06.2024 року на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач подав клопотання у якому вказав, що на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція ст.233 КЗпП України, яка не обмежувала будь-яким строком право на звернення до суду для вирішення трудового спору про стягнення заробітної плати. Позивач вважає, що тримісячний строк звернення до суду необхідно застосовувати з моменту внесення змін до статті 233 КЗпП України, тобто з 19.07.2022 року.

17 червня 2024 року суддя Львівського окружного адміністративного суду прийняв ухвалу, якою позовну заяву повернув позивачу, оскільки, позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду. В ухвалі суддя зазначив, що до статті 233 КЗпП України 19.07.2022 року внесені зміни, відповідно до яких строк звернення до суду у справах про стягнення заробітної плати встановлений тривалістю три місяці. Враховуючи дію на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 30.06.2023 року. Суддя зробив висновок, що кінцевий строк звернення до суду з цим позовом є 02.10.2023 року. Оскільки, позивач звільнений з військової служби 13.02.2020 року, а з позовом звернувся 30.05.2024 року, то, на думку судді суду першої інстанції позивач пропустив строк звернення до суду і не навів поважних причин пропуску цього строку.

Не погодившись із ухвалою про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція ст.233 КЗпП України, яка не обмежувала будь-яким строком право на звернення до суду для вирішення трудового спору про стягнення заробітної плати.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Апеляційний суд встановив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2020 року № 4-РС позивач звільнений з військової служби, а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2020 року позивач виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.

На думку позивача, на день виключення зі списків військової частини та всіх видів забезпечення відповідач виплатив належне йому грошове забезпечення, а саме грошову допомогу на оздоровлення та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки не в повному розмірі, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Апеляційний суд встановив, що позивач звернувся до суду з приводу виплат, а саме грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, які, на його думку, йому не були виплачені під час проходження служби та, які мали бути виплачені позивачеві при звільненні, під час проведення з ним остаточного розрахунку.

Тому, на переконання апеляційного суду, вказаний спір є спором у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Відповідно до частини 5 статті 121 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 3 статті 121 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із абзацом 3 пункту 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Оскільки, позивач виключений зі списків особового складу військової частини 26.02.2020 року, то про порушення свого права на отримання грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки мав дізнатися 26.02.2018 року, який є днем виплати грошового забезпечення при звільненні.

Спеціальний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

На час виплати грошового забезпечення позивачу стаття 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, яка не обмежувала будь-яким строком право особи звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

За приписами ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, які набрали чинності з 19.07.2022 року, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, крайнім строком, коли позивач мав звернутися з позовом є 02.10.2023 року, оскільки 01.02.2023 вихідний день

Апеляційний суд встановив, що позивач подав позов 30.05.2024 року, тобто пропустив строк звернення до суду на 8 місяців.

Водночас, позивач не навів поважних причин пропуску цього строку.

Твердження позивача про те, що на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція статті 233 КЗПП України, яка не обмежувала право звернення до суду будь-яким строком, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тому апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд зауважує, що наслідками перегляду судового рішення з процесуальних питань, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/11576/24 - без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Львівського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи № 380/11576/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель