Справа № 480/1531/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2024 р. Справа № 480/1531/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - третя особа, ГУ ПФУ в Сумській області) (а.с.56-64), в якій просив:
2) зобов`язати ГУ ПФУ у Тернопільській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 від 05.04.1983 у відкритому акціонерному товаристві «Управління механізації №3, м.москва» з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, з 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015;
Вимоги вмотивовані тим, що відмова ГУ ПФУ у Тернопільській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком є протиправною, оскільки надана трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про стаж його роботи, записи відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях N 162 від 20.06.74, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників N 58 від 29.07.93. При цьому, виходячи із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація. На час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах вказані Угоди були чинними для України, відтак підлягають застосуванню до спірних відносин.
Ухвалою суду від 26.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, цією ухвалою суду у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі.
Також представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років. У разі відсутності вказаного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності, зокрема, страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 від 21 до 31 років.
Страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 23 дні.
До страхового стажу позивача не зараховані період навчання в Сумській автомобільній школі ДОСААФ з 01.10.1979 по 04.02.1980 згідно з довідкою №06 від 27.01.2022, оскільки в довідці відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, періоди роботи в російській федерації з 08.11.2000 по 31.05.2001, з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 02.09.2015, оскільки з 11 червня 2022 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а 29.11.2022 року Україна також здійснила вихід із зазначеної Угоди.
Витребувані ухвалою суду від 26.03.2024 докази були надані суду третьою особою - ГУ ПФУ в Сумській області.
При цьому, у клопотанні про долучення доказів представник ГУ ПФУ в Сумській області пояснив, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в 28 років (а.с.93).
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з позову та підтверджується матеріалами справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, а саме повних 62 роки, 07.02.2024 звернувся до Відділу обслуговування громадян №7 ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.120зворот), до якої серед іншого додав трудову книжку УКР 0705266, трудову книжку НОМЕР_1 , вкладиш в трудову книжку НОМЕР_3 .
Так, у рішенні вказано, що за нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років. У разі відсутності вказаного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності, зокрема, страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 від 21 до 31 років.
Страховий стаж особи становить 22 роки 04 місяці 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу не враховано:
- період навчання в Сумській автомобільній школі ДОСААФ з 01.10.1979 по 04.02.1980 згідно довідки №06 від 27.01.2022, оскільки в довідці відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;
- період роботи в російській федерації з 08.11.2000 по 31.05.2001, з 01,06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 31.12.2003 таз 01.01.2004 по 02.09.2015, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсій громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-VI Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року (а.с.95).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Суд встановив, що позивач досяг 60-річного віку у 2021 році, на день звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося повних 62 роки. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити не менше 28 років.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Так, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.104зворот-109), судом встановлено, що позивач працював слюсарем на підприємствах російської федерації (записи №№15-28), зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008.
Також в матеріалах справи міститься вкладиш в трудову книжку позивача серії НОМЕР_3 (а.с.110-114), з якого судом встановлено, що позивач працював слюсарем на підприємстві російської федерації (записи №№29-40), зокрема: в ВАТ «Управління механізації №3» з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015.
Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.
При цьому у відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці в і д с у т н і необхідні з а п и с и або містяться неправильні чи неточні записи п р о п е р і о д и роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Відповідно до положень абз.5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення та відзиву, а також розрахунку стажу ОСОБА_1 (а.с.95зворот), періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах російської федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015, не були зараховані позивачу до страхового стажу у зв`язку з тим, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсій громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-VI Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Однак, суд не може погодитися з такими доводами територіального органу Пенсійного фонду України з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
У силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Записами у трудових книжках позивача судом підтверджено, що позивач у спірні періоди дійсно працював на підприємствах в російській федерації.
Тобто, вказаними документами, що були наявні у територіального органу Пенсійного фонду України ще до прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, та насамперед трудовою книжкою і вкладишем до неї, копії яких наявні в матеріалах справи та дійсність яких не ставиться під сумнів відповідачем, жодних недоліків в частині внесених записів відповідачем у спірному рішенні не зазначено, підтверджується факт роботи позивача на території російської федерації.
При цьому дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві.
Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», яким зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що набрала чинності для України 14 липня 1995 року, зокрема, стаття 13 якої допускала прийняття на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення документів, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою.
Утім, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
Не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, не є підставами для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача спірних періодів до страхового при призначенні пенсії, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у російській федерації в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з урахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів його роботи до страхового стажу.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, а тому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періодів його роботи в російській федерації з огляду на припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Крім того, суд наголошує, що в матеріалах справи міститься довідка №45 від 11 березня 2021 року (а.с.94 зворот), яка адресована Буринському відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Сумській області, відповідно до якої позивач у період червня 2001 року по вересень 2015 року перебував в трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Управління механізації №3» та щомісячно отримував заробітну плату. У зазначеній довідці зазначається, що з усіх вказаних у довідці сум здійснені відрахування до пенсійного фонду російської федерації за встановленими тарифами, довідка містить підпис генерального директора товариства та скріплена печаткою. Вказана довідка також подавалася позивачем разом із заявою про призначення пенсії, що відповідачем не заперечувалося.
Таким чином, враховуючи досліджені докази у справі, періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах російської федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку (частина 2 статті 78 КАС України).
ГУ ПФУ в Тернопільській області у рішенні від 14.02.2024 визнало, що страховий стаж позивача складає 22 роки 04 місяці 23 дні. Відмови від визнання таких обставин у відзиві представником ГУ ПФУ в Тернопільській області не вказано, відтак, суд визнає таку обставину як визнану відповідачем та такою, що не підлягає доказуванню.
Таким чином, з урахуванням стажу, визнаного відповідачем, загальний стаж позивача становить більше 35 років, чого більше ніж достатньо для призначення пенсії позивачеві, як особі, яка досягла 60 років у 2021 році.
При цьому, слід наголосити, що у цьому спорі, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом №1058-ІV.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також, слід звернути увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд вважає необхідним з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача саме призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком.
Щодо територіального органу ПФУ, якого належить зобов`язати відновити порушене право позивача, слід зазначити наступне.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1,
Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже, оскільки право позивача на призначення пенсії порушило ГУ ПФУ в Тернопільській області, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності належить зобов`язати відновити порушене право позивача.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, та приймаючи, що саме ГУ ПФУ в Тернопільській області порушило права позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції, наявної в матеріалах справи (а.с.10).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 з 07.02.2024, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи слюсарем на підприємствах російської федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211грн.20коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2024.

Суддя І.Г. Шевченко