Справа № 607/20024/24
Суддя: Марциновська І. В.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2024 Справа №607/20024/24 Провадження №2-а/607/389/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника відповідача Жмуд Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.08.2024 громадським інспектором з охорони довкілля Тернопільської області Паробком С.Я. складений протокол про адміністративне правопорушення № 000465 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

На підставі зазначеного протоколу 09.09.2024 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою В.І. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 69, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3060 грн.

Позивач зазначив, що відповідно до змісту вказаної постанови йому інкримінується те, що 26.08.2024 о 16 год. 35 хв. позивач самовільно, без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері навколишнього середовища, проводив випалювання залишків сухої природної рослинності на землях сільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дуди В.І. є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, в оскаржуваній постанові не зазначено, які саме норми Порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, порушив позивач. Також позивач зазначив, що не здійснював випалювання на землях сільськогосподарського призначення.

При цьому при складенні протоколу про адміністративне правопорушення № 000465 від 28.08.2024, на підставі якого у подальшому винесена оскаржувана постанова, посадовою особою не з`ясовані усі обставини справи, зокрема, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, потребує стороннього догляду та у нього наявні когнітивні розлади та склероз. Відтак позивач вважає, що обставини, які відображені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені належними доказами.

За таких підстав позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 69 від 09.09.2024, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3060 грн, та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

20.09.2024 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 01.10.2024 представник позивача адвокат Скакун М.М. усунула недоліки позовної заяви.

20.09.2024 представник відповідача Державної екологічної інспекції у Тернопільській області подав відзив, в якому відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити. На думку відповідача, оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та винесена з урахуванням об`єктивних обставин справи. Відповідач зазначив, що своїми діями позивач порушив положення ст. 5, 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 25, 27, 34 Закону України «Про рослинний світ», абзац 7 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків, затверджений наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 541 від 12.08.2021. При цьому відповідач вказав, що позивач був ознайомлений із складеним протоколом, усвідомлював його зміст та не заперечував проти вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

04.10.2024 відкрите провадження у справі, призначене судове засідання на 14.10.2024, визначений відповідачу строк для подання відзиву.

10.10.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скакун М.М. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, у якій додатково зазначила, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор не зазначив, яка матеріальна шкода заподіяна ОСОБА_1 . Просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП.

14.10.2024 розгляд справи не відбувався у зв`язку із перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. на навчанні. Судове засідання призначене на 23.10.2024.

У судовому засіданні 23.10.2024 представник відповідача Державної екологічної інспекції у Тернопільській області Жмуд Н.В. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, та просила у позові відмовити. Не змогла надати суду відповідь, яка саме шкода об`єктам тваринного світу завдана діями ОСОБА_1 .

У судове засідання 23.10.2024 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скакун М.М., належним чином повідомлені про дату, час та місце цього засідання, не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю.

Указане згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд установив, що 26.08.2024 громадським інспектором з охорони довкілля Тернопільської області Паробком С.Я. складений протокол про адміністративне правопорушення № 000465 за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

У подальшому 09.09.2024 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою В.І. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 69. Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 3060 грн.

У постанові зазначено, що 26.08.2024 о 16 год. 35 хв. ОСОБА_1 самовільно, без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері навколишнього середовища, проводив випалювання залишків сухої природної рослинності на землях сільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 . Вказано, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 7 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ».

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У силу вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частини 1-3 визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, полягає у випалюванні стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Аналіз даної норми закону дає підстави дійти висновку, що диспозиція ч. 1 ст. 77-1 КУпАП поєднує у собі одразу декілька об`єктивних сторін адміністративних правопорушень, у тому числі і випалювання залишків рослинності на землях сільськогосподарського призначення без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За змістом ст. 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Разом з тим докази того, що земельна ділянка, на якій ОСОБА_1 здійснював випалювання залишків рослинності, ні до оскаржуваної постанови, ні під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не надані.

Крім цього, диспозиція ч. 1 ст. 77-1 КУпАП є бланкетною нормою і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших норм підзаконних нормативно-правових актів, зокрема до порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, повинно вважатися не будь-яке випалювання залишків рослинності на землях сільськогосподарського призначення, а саме те, що здійснене з порушенням зазначеного вище порядку.

Відтак для встановлення складу цього адміністративного правопорушення посадова особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, та у подальшому здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення і ухвалює за наслідками такого розгляду постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, має зазначити конкретні вимоги порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, що були порушені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, в оскаржуваній постанові державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища зазначив, що своїми діями ОСОБА_1 порушив абзац 7 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ».

Так, згідно з абз. 7 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні, зокрема в невиконанні екологічних умов, визначених у висновку з оцінки впливу на довкілля (абз. 6 ч. 2 ст. 63 даного Закону).

При цьому відповідно до ст. 2 Закону України «Про тваринний світ» завданнями законодавства України про охорону, використання і відтворення тваринного світу є: 1) регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення об`єктів тваринного світу; 2) збереження та поліпшення середовища існування диких тварин; 3) забезпечення умов збереження всього видового і популяційного різноманіття тварин.

Разом з тим в оскаржуваній постанові не зазначено, яким саме чином дії, вчинення яких інкримінується ОСОБА_1 , вплинули на охорону, використання і відтворення тваринного світу, та докази на підтвердження цих обставин відповідачем також не надані.

При цьому у відзиві відповідач посилається на порушення позивачем положень Закону України «Про рослинний світ», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 541 від 12.08.2021. Разом з тим, не зважаючи на те, що ч. 1 ст. 77-1 КУпАП є бланкетною нормою, в оскаржуваній постанові посилання на зазначені вище норми законів та нормативно-правових актів відсутні.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Також згідно зі ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

При цьому ст. 268 КУпАП серед іншого передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Разом з тим з наданого відповідачем відеозапису (назва файлу «VID 56F») вбачається, що державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дуда В.І. у порушення положень ст. 278, 279, 280 КУпАП під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 та винесення постанови № 69 зазначених вимог закону не дотримався та не у повній мірі встановив обставини інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Також державним інспектором порушено процедуру розгляду справи відносно позивача та останньому не були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, не надано можливість надати свої пояснення та не з`ясовані усі обставини справи, зокрема щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , які могли б вплинути на правильне вирішення даної справи.

Більше того з відеозапису вбачається, що, прибувши за місцем проживання ОСОБА_1 , державний інспектор повідомив, що здійснить розгляд справи відносно позивача, однак із собою вже мав складену постанову про накладення адміністративного стягнення, у якій був повністю викладений її зміст, крім дати та підписів інспектора та порушника, а також до початку розгляду справи призначене адміністративне стягнення.

Указане дає підстави дійти висновку, що у порушення ч. 2 ст. 2 КАС України під час винесення оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень таке рішення прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені ст. 278, 279, 280, 283 КУпАП, а також необґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення № 69 від 09.09.2024 підлягає скасуванню.

Так, ч. 3 ст. 286 КАС України визначає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП позивачем не оскаржуються, а заявлені вимоги ґрунтуються лише на порушенні посадовою особою порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП підлягає повторному розгляду, під час якого мають бути забезпечені усі права особи та прийняте рішення, що б відповідало вимогам закону.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує роз`яснення, які містяться в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та відповідно до яких якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, а також те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 13), суд доходить висновку, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 302,80 грн, а судовий збір у сумі 302,80 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 9, 77-1, 245, 268, 278, 279, 280, 283 КУпАП, ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 268, 269, 271-272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 69 від 09.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3060 гривень.

Надіслати на новий розгляд до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Судовий збір у сумі 302 (триста дві) гривні 80 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Скакун Марія Миколаївна, місцезнаходження: вул. Зелена, буд. 16А, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область.

Відповідач: Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, місцезнаходження: вул. М.Шашкевича, буд. 3, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37977693.

СуддяІ. В. Марциновська