Справа № 300/6621/24
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" жовтня 2024 р. справа № 300/6621/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування позивачу при призначенні пенсії за віком з 29.04.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 24.05.1988 по 30.07.2021 у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 29.02.2022 із зарахуванням до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 24.05.1988 по 30.07.2021 у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та здійснити нарахування і виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 29.04.2022 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 27.05.2024 позивач звернулася до відповідача з питань зарахування до страхового періоду роботи з 24.05.1988 по 30.07.2021 у Долинському протитуберкульозному диспансері в подвійному розмірі згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення". На що повідомлено, що даний період позивачу не зараховано, оскільки позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано підтверджуючих документів для зарахуванням зазначеного періоду у подвійному розмірі. Вважає такі дії протиправними.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 36-37).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.09.2024. У даному відзиві представник відповідача зокрема зазначила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на те, що Закон №1058 набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону №1788-XII підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004. З урахуванням вказаного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.41-45).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позовну заяву, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 29.04.2022 і отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
27.05.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з питанням про перерахунок пенсії з проханням зарахувати до стажу період його роботи з 24.05.1988 по 30.07.2021 у Долинському протитуберкульозному диспансері в подвійному розмірі згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Представниками відповідача повідомлено, що даний період позивачу не зараховано, оскільки нею при зверненні за призначенням пенсії не надано підтверджуючих документів для зарахуванням зазначеного періоду у подвійному розмірі.
З огляду на викладене, 08.07.2024 представником позивача скеровано на адресу відповідача адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії пенсійної справи та надання інформації із підтверджуючими документами щодо зарахування позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 24.04.1988 по 30.07.2021 у Долинському протитуберкульозному диспансері згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.18-19).
Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у перерахунку пенсії протиправною та просить здійснити перерахунок пенсії, у зв`язку з чим звернувся в суд за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум., а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом 1058-IV.
Відповідно до частини першої ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження Системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно частини четвертої ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною І ст. 44 Закону України № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії га необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.
Підпунктом 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.'
Пунктом 4,7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється па підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного 'трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій встановлюється Кабінетом. Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій (далі по тексту - Порядок № 637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється па підставі інших документів, виданих за місцем роботи. Служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також' у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і / годи з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціальною трудового стаж) приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціальною стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, па підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, вищевказаний порядок, як встановлено з його назви та змісту, поширюється саме на випадки коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.
Як свідчить трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , 24.05.1988 ОСОБА_1 прийнято на роботу в Долинський райтубдиспансер стаціонар в с. Гошів на посаду санітарки лабораторії, згодом зазначена установа у 2001 році перейменована у Долинський протитуберкульозний диспансер.
01.01.1998 позивача переведено на 0,5 посади санітарки-лабораторії, 23.01.2046 позивачу надано 0,5 посади молодшої медсестри фізкабінету.
01.04.2020 року позивачу надано 0,5 посади молодшої медичної сестри клініко-діагностичної лабораторії, та 0,5 посади молодшої медичної сестри прибиральниці, а 30.07.2021 ОСОБА_1 звільнено на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП (а.с.13-15)
Також, а період роботи в Долинському протитуберкульозному диспансері з 23.10.1994 по 16.01.1997 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому відповідач вважає, що даний період такий, що не піддягає до зарахування у подвійному розмірі.
З цього приводу суд зазначає, що частину другої статті 181 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення відповідних правовідносин), згідно якої відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
У відповідності до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпеченн" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.
За таких обставим, періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення гри річного віку зараховується як до загального стажу роботи, так і до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пільгову пенсію років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Таким чином всі вище перераховані періоди, а також період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, а саме з 23.10.1994 по 16.01.1997 та періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати відноситься до шкідливих умов прані і пов`язані з безпосереднім обслуговуванням хворих на туберкульоз, а тому згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", робота в протитуберкульозних диспансерах закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України від 06.04.2000 № 1645-III "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що інфекційні хвороби - не розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються віл заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку па приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освічу та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою (ст. 7 Закону №1645-III).
Згідно пунктів 7. 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про протидію захворюванню па туберкульоз" протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні,: інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим па туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за №514 від 16.07.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.
Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" за № 133 від 19.07.1995 туберкульоз є особливо небезпечною інфекційною хворобою.
Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що робота в лепрозорпих і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СПІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Виходячи з аналізу вказаних норм права, протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання, а робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійномурозмірі та надають право на пенсію па пільгових умовах.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Таким чином, згідно вищенаведених правових висновків суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування позивачу при призначенні пенсії за віком з 29.04.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 24.05.1988 по 30.07.2021 у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з 29.02.2022 із зарахуванням до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 24.05.1988 по 30.07.2021 у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та здійснити нарахування і виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, а позовні вимоги слід задовольнити.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком з 29.04.2022 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Долинському протитуберкульозному диспансері з 24.05.1988 по 30.07.2021 у відповідності до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Сторонам рішення надіслати через підсистему Електронний суд.
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.