Справа № 380/3052/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3052/24 пров. № А/857/12323/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Чаплик І.Д. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправною відмову ГУ ПФУ видати їй довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за формою, встановленою постановою Правління ПФУ №1-3 від 17.02.2017 та зобов`язати відповідача видати їй вказані довідки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій неправильне застосування норм матеріального та через порушення процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що положення п.3-1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 (далі - Порядок №622) поширюється на державних службовців за умови, що вони станом на 01.05.2016 займали посади державної служби і пенсія відповідно до Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 6.12.1993 (далі - Закон №3723) їй була призначена у період з 01.10.2011 до 01.05.2016, але вони її не отримували в зазначений період відповідно до чинного законодавства. Як видно із заяви ОСОБА_1 від 16.01.2024, вона просить видати їй довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, проте, така вимога суперечить вищевикладеним нормам законодавства, оскільки позивачка на даний час перебуває на обліку та отримує пенсійну виплату на умовах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058). До того ж, Закон України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889) не передбачає можливості здійснення перерахунків уже призначених пенсій державним службовцям.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка має такий трудовий стаж : 28.06.1978 прийнята на роботу в цех до Львівського виробничого об`єднання Полонина; 26.10.1993 звільнена за власним бажанням; 27.10.1993 зарахована на посаду спеціаліста 2 категорії по контракту до Галицького районного відділу соціального захисту населення; 01.01.1994 встановлено 15 ранг державного службовця; 05.03.1994 прийнято присягу державного службовця; 15.12.1998 встановлено 14 ранг державного службовця; 31.12.1998 звільнена за переведенням до Галицького районного відділу Пенсійного фонду України; 01.01.1999 призначена за переведенням на посаду спеціаліста 2 категорії підвідділу пенсійного забезпечення; 11.01.2001 звільнена з посади по переведенню до Галицького районного управління Пенсійного фонду України; 12.01.2001 призначена по переведенню на посаду спеціаліста 1 категорії відділу пенсійного забезпечення; 01.06.2003 присвоєно 13 ранг державного службовця; 22.05.2007 переведено на посаду провідного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення; 15.07.2015 призначена на посаду провідного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсії; 10.09.2015 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсії; 04.05.2016 присвоєно 9 ранг державного службовця; 30.03.2017 звільнена з посади за переведенням до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова; 31.03.2017 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсії в Галицькому районі м. Львова за переведенням; 05.02.2018 звільнена з посади за переведенням до ГУ ПФУ у Львівській області; 06.02.2018 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області; 10.09.2018 присвоєно черговий 8 ранг державного службовця; 13.09.2019 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства; 28.10.2020 переведена на посаду головного спеціаліста відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення; 10.09.2021 присвоєно черговий 7 ранг державного службовця; 29.01.2024 звільнена із займаної посади за власним бажанням.

Судом встановлено, що 26.03.2010 позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону №3723, а з 01.02.2021 позивачка отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

16.01.2024 позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила видати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, на яку листом №1300-5603-8/16386 від 30.01.2024 їй було повідомлено про відсутність підстав для їх видачі, оскільки їй з 26.03.2010 призначалась та виплачувалась пенсія на умовах Закону №3723.

Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявність правових підстав для переведення на пенсію відповідно до Закону №3723 станом на момент розгляду справи пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889. Суд також вказав, що ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889, ні ст.37 Закону №3723, не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723. Відтак, суд вважав безпідставним висновок відповідача про відсутність у позивачки права на пенсію за віком відповідно до Закону №3723, з підстави, що за вказаним законом їй вже призначалась пенсія.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

01.05.2016 набрав чинності Закон №889, частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Таким чином, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723.

Так, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Наведені норми права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія. При цьому, для призначення пенсії за віком за Законом №3723 особі, яка на час звернення за її призначенням не є державним службовцем, проте відповідає критеріям, визначеним у п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, використовується розмір заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не розмір заробітної плати, яку така особа отримувала під час перебування на державній службі.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723 та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 по справі №466/6057/17, від 16.12.2021 по справі №538/804/17, від 22.06.2021 по справі №308/67/17, від 29.09.2022 по справі №234/6967/17, від 29.11.2022 по справі №431/991/17 та від 12.09.2023 по справі №560/8328/22.

Як видно з матеріалів справи та не заперечується сторонами, обчислений стаж позивачки на державній службі станом на 01.05.2016 набула стажу роботи на державній службі більше 20 років.

За змістом п.4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.5 Порядку №622, форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою №1-3 затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, а саме : форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Судом встановлено, що відмова відповідача у видачі позивачці довідки мотивована лише тим, що з 26.03.2010 їй призначалась та виплачувалась пенсія на умовах Закону №3723.

Колегія суддів зазначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч.1 ст.10 Закону №1058).

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що наявність правових підстав для переведення на пенсію відповідно до Закону №3723 станом на момент розгляду справи пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889.

Більше того, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889, ні ст.37 Закону №3723 не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з метою належного поновлення прав позивачки слід зобов`язати відповідача видати позивачці довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року по справі №380/3052/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук