Справа № 490/8624/24
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/8624/24
н/п 2-а/490/129/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участі секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2024 року адвокат Соколов Володимир Віталійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.09.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 , відносно позивача було складено протокол №608 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

В подальшому, 23.09.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесено постанову №608 від 19.09.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф 17000,00 грн.

Позивач вказує, що 23.09.2024 року ним ще до призначеного часу засідання комісі з розгляду вказаного протоколу - 11:00 год, було подане письмове пояснення, в якому він зазначив, що відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України, затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 №402, під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний прибуває на медичний огляд ВЛК з результатами рентгенологічного обстеження органів грудної клітки. Однак, позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 його працівниками 18 вересня 2024 року близько 19:00 год., де його утримували проти його волі без їжі, води, сна близько до 15:00 год. 19 вересня 2024 року, де вимагали щоб він підписав згоду про постановку його на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за 15 хвилин пройшов ВЛК, про що викликалась 19.09.2024 поліція. Йому не було повідомлено про те, що слід прибути на огляд ВЛК з рентгеном органів грудної клітки та іншими медичними документами, що на думку позивача є обов`язковою передумовою проходження ним ВЛК. Також позивач зазначив, що оскільки він постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , прибув у місто Миколаїв у сімейних справах на кілька днів, відтак перебуває на обліку у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому не має підстав для зняття його з військового обліку за місцем проживання та взяття його на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого направлення на ВЛК, оскільки проходити ВЛК він може лише за місцем військового обліку. Тому, позивач вважає, що у нього не було підстав для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому він відмовився від її проходження. Позивач зазначив, що оскільки у нього не було з собою довідок та виписок, які б підтверджували стан його здоров`я, з метою проходження ним ВЛК, просив видати йому повістку із зазначенням іншої дати та часу її проходження. Проте, пояснення позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 до уваги взяті не були та ним винесено оскаржувану постанову.

Позивач вважає, постанову №608 від 23.09.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, якою його визнано винним за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн., протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

30.09.2024 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду Саламатіна О.В. від 01.10.2024 року вищезазначений адміністративний позов було залишено без руху.

03.10.2024 року до канцелярії суду, через систему «Електронний суд», від позивача надійшла заява на виконання вимог вказаної ухвали від 01.10.2024 року.

Ухвалою судді від 08.10.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовної заяви та її безпідставність.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що позивач відмовився від проходження медичного огляду, при цьому, він не був позбавлений можливості, після отримання направлення на медичний огляд взяти медичні документи, які на його думку необхідні для правильного визначення придатності до військової служби, які є в нього в наявності, але не були при ньому. Зазначена поведінка позивача свідчить лише про небажання позивача проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Після відмови позивача від отримання повістки для проходження медичного огляду, останній написав заяву, що відмовляється від отримання направлення на проходження медичного огляду та проходження медичного огляду, окрім того зазначив про ознайомлення з вимогами ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також ст. 336 КК України та було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, зібрані достатні докази, що підтверджують факт вчиненого правопорушення, власноручно написана заява про відмову від проходження медичного огляду без зазначення підстав.

У протоколі про адміністративне правопорушення позивач вказав, що зауважень до змісту протоколу не має.

Все це у своїй сукупності доводить прямий умисел позивача спрямований на ухилення від виконання обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, визначеного абз. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинене в особливий період, а відтак є правопорушенням передбаченим ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене, в свою чергу, доводить правомірність оскаржуваної постанови, а позиція позивача виглядає як спосіб захисту з метою виправдання своєї протиправної поведінки.

Враховуючи наведене вище, відповідач вважає, що позовна заява має бути залишена без задоволення.

Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 «Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч. 2 ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого висновку.

Згідно повістки №9/2139 від 19.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 20.09.2024року о 9:00 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Згідно Направлення від 19.09.2024 року за №1420 ОСОБА_1 , 1999 року народження направляється для встановлення придатності до військової служби. Вказане направлення підписано начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 .

З досдлідженої судом заяви від 19.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовивися від отримання направленння на проходження медичного огляду ВЛК та проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби. Вказана заява виконана рукописним текстом та підписана ОСОБА_1 .

Судом досліджено інформацію з мобільного застосунку "Резерв +", яка сформована 15.07.2024 рорку 18:27, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є призивником, не має відстрочки та не заброньований, адреса проживання: АДРЕСА_2 .

19.09.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол №608 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що 19.09.2024 близько 13 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене гр. ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, в особливий період, в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що власноручно написав заяву, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, в протоколі містить підпис позивача про те що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 годині 00 хвилин 23.09.2024 року в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №7.

Також, в відповідному рядку протоколу містяться рукописні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: "Зі змістом протоколу ознайомлений. Зауважень до змісту не маю."

Також в протоколі міститься підпис позивача про отримання другого примірника протоколу.

Як вбачається зі змісту Постанови №608 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23.09.2024 року, 19.09.2024 близько 13 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене гр. ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, в особливий період, в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що власноручно написав заяву, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, на позивача накладено штраф у сумі 17000,00 грн.

Вказана постанова підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 .

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку», є факт його відмови від проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 оформленого повісткою №9/2139 від 19.09.2024 року та Направленням від 19.09.2024 року за №1420, що підтверджено заявою про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії від 19.09.2024 року, та протоколом №608 від 19.09.2024 року.

23.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 була винесена оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення №608 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За результатами розгляду адміністративної справи 23.09.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення щодо нього винесена постанова №608 від 23.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 17000,00 гривень на користь держави.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Абзацом третім пункту 69 Порядку №560 встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що направлення громадян України, які перебувають на військовому обліку на медичний огляд можливе після уточнення їх облікових данних. При цьому, суд зазначає що в наведеній нормі відсутня вказівка щодо часового проміжку, який має бути між закінченням процедури уточнення облікових данних особи та направленням такої особи на медичний огляд.

За такого, не порушує прав позивача направлення позивача 20.09.2024 року для встановлення придатності до військової служби та видача відповідного Направлення від 19.09.2024 року за №1420.

Суд не приймає посилання позивача на неможливість проходження медичного огляду для встановлення придатності до військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_6 з огляду на приписи абз. 2 п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, абз. 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 № 154, ч. 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у своїй сукупності та взаємозв`язку вбачається, що рішення про направлення громадянина на проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби може бути прийняте будь-яким Р( ІНФОРМАЦІЯ_7 в незалежності від місця перебування громадянина на військовому обліку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Постанову №608 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23.09.2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 17000,00 грн., залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін