Справа № 443/1775/24
Суддя: СЛИВКА С. І.
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/1775/24
Провадження №2-а/443/25/24
РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Грудлевського В.М.,

представника відповідача Ільницької М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Жидачівського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №367/24 від 19.09.2024 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваноюпостановою йогобуло визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 59500 грн. Однак, вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки у такій відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи, не зазначено на підставі яких доказів встановлено факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, не наведено оцінки доказів, не зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність, тобто не конкретизовано норму законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка нею порушена.

Крім того, незначний проміжок часу між складанням протоколу про адміністративне правопорушення та винесенням постанови (в той же день) позбавив її можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Також, при винесенні оскаржуваної постанови не було з`ясовано характер вчиненого правопорушення, її особу, майновий стан, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Відповідач застосував щодо неї максимальне стягнення, хоча санкція статті передбачає штраф від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.10.2024відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

21.10.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить залишити оскаржувану постанову без змін, мотивуючи тим, що відповідно до акту перевірки організації та ведення обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку у ТзОВ «Шляхбудсервіс-Д» від 16.09.2024, було встановлено допущення порушення п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. Також, ОСОБА_1 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення визнала, що допустила порушення правил ведення військового обліку виразила згоду на розгляд справи про адміністративне правопорушення без її участі.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов з мотивів, наведених у такому.

Представник відповідачав судовому засіданні заперечила позов з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з постанови №367/24 від 19.09.2024 (а.с.7-8), в результаті перевірки ведення військового обліку військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку на підприємстві ТОВ «Шляхбудсервіс-Д» встановлено, що головним інженером ОСОБА_1 допущено порушення, а саме організацію ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. Зокрема виявлено факт порушення термінів подачі повідомлення про зміну облікових документів про прийняття на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_2 (наказ про прийняття на роботу від 10.07.2024., повідомлення 23.07.2024), не забезпечено здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язанх до РТЦК та СП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В ході перевірки виявлено факти порушення термінів подачі повідомлення про зміну облікових документів при звільненні з роботи, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 грн.

Одночасно суд зауважує, що в мотивувальній частині постанови вказується про те, що ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.210-1 КУпАП, а в резолютивній частині на другому аркуші постанови частина ст.210-1 КУпАП, за якою ОСОБА_1 визнано винною, містить ознаки виправлення, а саме частина 3 записана кульковою ручкою, хоча на першому аркуші постанови такі запити зроблені друкованим способом.

Також, згідно протоколу №367/24 від 19.09.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП (а.с. 9), в результаті перевірки ведення військового обліку військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку на підприємстві ТОВ «Шляхбудсервіс-Д» встановлено, що головним інженером ОСОБА_1 допущено порушення, а саме організацію ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. Зокрема порядок взяття на вйськовий облік та порядок виключеня здійснюється без надсилання повідомлень, про зміну облікових даних, не забезпечено здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язанх до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі зазначених обставин, ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Одночасно, в судовому засіданні представником відповідача надано для огляду інший примірник вказаного протоколу, у якому зазначено, що такий протокол складений про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Однак, суд критично оцінює наданий представником відповідача примірник протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки надані матеріали не відповідають Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженій наказом Міністерства оборони України 01.01.2024 № 3, а саме п.8, яким передбачено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення. Справа прошивається і нумерується за аркушами. Справа містить титульний аркуш, на зворотному боці якого оформлюється опис документів, що містяться в справі за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції.

Як видно з акту №3315 від 16.09.2024 перевірки організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку у ТОВ «Шляхбудсервіс-Д» (а.с.10-12), за результатами проведення стан військового обліку у товаристві ведеться з порушенням та не відповідає вимогам керівних документів Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, зокрема: оповіщення військовозобов`язаних здійснюється всупереч вимог постанови Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, відповідно розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 . Розпорядження №3244 від 12.12.2023 та №469 від 13.02.2024 не були виконані в повному обсязі. Товариством не вжито достатніх заходів щодо оповіщення та забезпечення явки військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; в ході перевірки виявлено факт порушення термінів подачі повідомлення про зміну облівових документів про прийняття на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_2 (наказ про прийняття на роботу від 10.07.2024., повідомлення 23.07.2024);. в ході перевірки виявлено факти порушення термінів подачі повідомлення про зміну облікових документів при звільненні з роботи, а саме ОСОБА_9 (наказ про звільнення з роботи від 12.06.2024, повідомлення 09.07.2024), ОСОБА_10 (наказ про звільнення з роботи від 01.07.2024, повідомлення 09.07.2024), ОСОБА_11 (наказ про звільнення з роботи від 31.01.2024, повідомлення 31.05.2024), ОСОБА_12 (наказ про звільнення з роботи від 29.01.2024, повідомлення 31.05.2024), ОСОБА_13 (наказ про звільнення з роботи від 01.04.2024, повідомлення 31.05.2024); журнал обліку результатів перевірки стану військового обліку не відповідає встановленій формі; станом на 02.09.2024 відсутні поновлені військово-облікові документи у наступних військовозобов`язаних: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Запропоновано серед іншого притягнути до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП керівника ТОВ «Шляхобудсервіс-Д» ОСОБА_14 .

Наказом директора ТОВ «Шляхбудсервіс-Д» №27-к-1 від 19.02.2018 покладено з 19.02.2018 на ОСОБА_1 , менеджера з персоналу, обов`язки щодо ведення обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних (а.с.18).

Наказом директора ТОВ «Шляхбудсервіс-Д» №55-к від 01.04.2019 переведено ОСОБА_1 на посаду головного інженера, покладено на неї виконання безоплатно додаткової роботи на умовах суміщення за посадою менеджера з персоналу (а.с.16).

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Козинець проти України» (заява № 75520/01) від 06 грудня 2007 року суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Як уже вказувалось вище протокол про адміністративне правопорушення №367/24 від 19.09.2024складений відносно ОСОБА_1 за 2 ст.210-1 КУпАП.

Диспозицією частини 2 статті 210-1 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Однак, оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, тобто особа, уповноважена на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, перекваліфікувала дії ОСОБА_1 з ч.2 ст.210-1 КУпАП на ч.3 ст.210-1 КУпАП, чим було погіршено становище останньої, що не передбачено законодавством.

Водночас, диспозиція ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном (п.1 Порядку).

Суд звертає увагу на п.47 Порядку, відповідно до якого у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:

видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;

вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю);

письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;

забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.

З наведеної норми вбачається, що обов`язки, передбачені п.47 Порядку, покладені саме на керівника, а оскільки ОСОБА_1 займає посаду головного інженера ТОВ «Шляхобудсервіс-Д», то не може нести відповідальність за не забезпечення здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язаних до РТЦК та СП, оскільки не є керівником юридичної особи та видання наказів по підприємству, хоча б і з метою оповіщення військовозобов`язаних, не входить до її посадових обов`язків навіть з урахуванням покладеного на неї обов`язку по веденню обліку військовозобов`язаних згідно наказу директора від 19.02.2018 року №27-к-1.

Доказів протилежного представником відповідача не надано.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Натомість воскаржуваній постанові у вину ОСОБА_1 ставиться в тому числі не забезпечення здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язанх до РТЦК та СП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без належної мотивації.

Також, постанова не містить посилання на конкретну норму Закону (підзаконного нормативно-правового акту), порушення якої допустила ОСОБА_1 .

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Більше того, зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у ній.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суті правопорушення, тобто в чому саме полягають протиправні дії (бездіяльність) ОСОБА_1 та не заначено які саме норми Закону (підзаконного нормативно-правового акту) нею порушено, чого також не заначено і в акту №3315 від 16.09.2024.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та таку слід скасувати

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та дотримання вимог ч.3 ст.286 КАС України, суд вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП слід закрити, оскільки суду не надано жодних достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №367/24 від 19.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С.І. Сливка