Справа № 280/2445/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2445/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року (суддя Конишева О.В.)

у справі №280/2445/23

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди у формі доплати за вислугу років за наявності стажу починаючи з 15 вересня 2022 року;

- скасувати наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 02.08.2021 №75-ос;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 5 (п`ять) місяців 8 (вісім) днів стажу за період з 23.05.2013 по 01.10.2013;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 5 (п`ять) років стажу роботи в галузі права за період з 27.09.2007 по 30.09.2013;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 3 (три) роки 8 (місяців) 1 (один) день стажу за період військової служби з 24.06.2021 по 14.09.2022;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 (сорок) відсотків посадового окладу з 15 вересня 2022 року;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести донарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди разом з доплатою за вислугу років у розмірі 40 (сорок) відсотків посадового окладу за період починаючи з 15 вересня 2022 року і в подальшому здійснювати такі виплати до дня фактичного звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має право на отримання доплати за вислугу років 40%, на підставі юридичних висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 04 грудня 2018 року №І1-р/2018, згідно яким обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення суддів від посади чи від здійснення правосуддя, тобто у випадках, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто, або не обумовлені його поведінкою, тому оскаржуваний наказ є протиправним. Позивач вважає, що стаж на посаді судді слід рахувати з Указу Президента про призначення на посаду. Крім того, на думку позивача, йому слід зарахувати 5 років до стажу роботи судді, так як на момент призначення він мав такий стаж, та період проходження ним військової служби слід рахувати на пільгових умовах (один місяць служби за три) відповідно до п. 2.3 розділу 2 Положення від 14.08.2014 №530.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 02.08.2021 №75-ос.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що Наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » необґрунтований, прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним та підлягає скасуванню.

Суд виходив з правового регулювання спірних правовідносин, згідно якому обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018. В даному випадку відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності та як наслідок відсторонення позивача від посади чи від здійснення правосуддя.

Крім того, суд першої інстанції дійшов зазначив, що стаж роботи, який давав право ОСОБА_1 бути призначеним на посаду судді відповідно до ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 2453-VI, є три роки, саме ця норма повинна бути застосована при розрахунку стажу роботи на посаді судді, а не ст. 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, яка діяла вже після призначення позивача на посаду судді. Тому суд визнав правомірним зарахування до стажу роботи, що дає право на встановлення позивачу доплати за вислугу років, 3 років відповідно до положень ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 2453-VI, оскільки саме такі вимоги застосовувалися до позивача як до кандидата на посаду судді під час вирішення питання щодо призначення на посаду судді.

Стосовно зарахування до стажу роботи періоду з дати видання Указу Президента України від 23.05.2013 №302/2013 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді по дату зарахування ОСОБА_1 до штату Енергодарського міського суду Запорізької області (01 жовтня 2013 року), суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом, тобто, законом чітко встановлено, що дія такої гарантії суддівської незалежності, як матеріальне забезпечення, розпочинається з моменту зарахування судді до штату відповідного суду.

В частині вимог щодо пільгового обчислення стажу роботи за період з 24 червня 2021 року по 14 вересня 2022 року суд зазначив, що порядок зарахування періодів роботи до стажу роботи на посаді судді визначений ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким встановлено перелік посад та періодів, які зараховуються до стажу роботи судді, який застосовується для цілей ст. 135 (визначення розміру доплати за вислугу років) та ст. 116 (звільнення судді у відставку). Оскільки у період з 19 липня 2021 року по 14 вересня 2022 року позивач не був звільнений з посади судді, стаж роботи у цей час зараховується до стажу роботи на посаді судді на підставі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відтак правовідносини у цій частині не потребують додаткового врегулювання положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі №120/1655/21-а (постанова від 13.10.2021), судами під час розгляду справ, якими вирішується питання щодо припинення суддям доплат до посадового окладу, мають бути встановлені причини, які зумовили припинення виплати таких доплат, оскільки саме від них залежить можливість застосування до спірних правовідносин Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, з яким пов`язується неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді. Однак, в даному випадку, судом першої інстанції причини припинення виплати доплат до посадового окладу ОСОБА_1 не з`ясовувались, внаслідок чого судом першої інстанції до спірних правовідносин у цій справі застосовано Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 та не застосовано ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Скаржник також наголошує на тому, що позиція суду щодо неправомірності наказу відповідача від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » ґрунтується на Рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 без урахування того, що підставою для видання оскаржуваного наказу слугували висновки Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, в ході проведення якої фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області здійснено аналіз виплати доплат до посадового окладу суддям, які не мали повноважень для здійснення правосуддя.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 Указом Президента України від 23 травня 2013 року №302/2013 призначений на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області вперше строком на п`ять років.

Наказом Територіального управління ДСА в Запорізькій області від 04.10.2013 №122-ос позивачу встановлено з 01 жовтня 2023 року: посадовий оклад згідно штатного розпису; щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу за стаж роботи до 05 років (а.с. 98).

Указом Президента України від 26 вересня 2015 року №564/2015 позивач у межах п`ятирічного терміну переведений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області.

Наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.05.2018 №04-19 відповідно до ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинено з 23 травня 2018 року нарахування і виплату відповідних доплат, які складають суддівську винагороду судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень (а.с. 99).

Наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.12.2018 №04-69 відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04.12.2018, листа ДСА України від 14.12.2018 №11-26266/18, ч. 4 ст. 105 ЦК України, зокрема, встановлено судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу як такому, що має стаж роботи станом на 04.12.2018 більше 5 років (08 років 02 місяця 03 дня) та не здійснює правосуддя з незалежних від нього причин (а.с. 100).

До стажу роботи, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, судді ОСОБА_1 були зараховані такі періоди роботи (станом на 04 грудня 2018 року): 05 років 02 місяці 03 дні - робота на посаді судді (ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та 03 роки стажу професійної діяльності у сфері права (ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), тобто 08 років 02 місяці 03 дні.

Відповідно до довідки про стаж роботи в галузі права Вищого адміністративного суду України за період з 27.09.2007 по 23.05.2013, позивач працював у апараті Вищого адміністративного суду України та має стаж у галузі права 5 років 4 місяці 23 дні (а.с. 86)

Наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.10.2020 №04-32 відповідно до ч. 5 ст. 135, ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 105 ЦК України встановлено судді Енергодарського міського суду Запорізької області з 01.10.2020 щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 10 років 00 місяців 00 днів (07 років стажу роботи на посаді судді та 03 роки стажу професійної діяльності у сфері права) (а.с. 101).

Відповідно до витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.06.2021 №161 молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу (а.с. 19).

Наказом голови Енергодарського міського суду №04-24 від 19.07.2021 за позивачем, у зв`язку із залученням до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», збережено місце роботи (посади судді) та середній заробіток.

Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області в період з 25.02.2021 по 25.05.2021 проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, за результатами складено Акт №08.08-20/7 від 25 травня 2021 року.

За висновками в акті №08.08-20/7 від 25.05.2021 проведеною ревізією встановлено порушення, зокрема: зайве нарахування та виплата доплат до посадового окладу суддів, оскільки з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020 втратили право на отримання доплат до посадового окладу.

У вимозі про усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № №40808-15/2661-2021) від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів.

Наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » зупинено з 02 серпня 2021 року виплату доплати до посадового окладу за вислугу років судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 (а.с. 14).

Зазначений наказ винесено відповідачем з посиланням на ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з відхиленням заперечень територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо правомірності виплати суддям, які з незалежних від них причин не мають повноважень для здійснення правосуддя, доплат до посадового окладу (додаток до листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 06.07.2021 №040808-15/2574-2021), на підставі вимоги щодо усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 №040808-15/2661-2021), враховуючи відмову видати наказ про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 (лист Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.07.2021 №01-21/24/2021), з метою припинення вчинення дій, які трактуються фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області як зайве нарахування та виплата коштів державного бюджету.

Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області №82-ос від 19.07.2022 позивачу з 19.07.2022 зупинена виплата середнього заробітку до дня фактичного звільнення з військової служби, який оскаржений позивачем в судовому порядку у справі №280/5033/22 (постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2022 та в задоволенні позову відмовлено).

Відповідно до витягу з наказу Командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України від 14.09.2022 №263 старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (а.с. 20).

Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області від 15.09.2022 №108-ос з 15 вересня 2022 року відновлено виплату судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі посадового окладу відповідно до штатного розпису (а.с. 63).

Проведення вищевказаних виплат підтверджується довідкою ТУ ДСА в Запорізькій області від 03.05.2023 №08-02/271 (а.с. 64-66).

Не погоджуючись з наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » та вважаючи, що має право на встановлення доплати до посадового окладу у розмірі 40% посадового окладу за наявності стажу роботи більше 15 років, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу й наявність підстав для його скасування.

Встановлені обставини справи свідчать, що фактично підставою для видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу про зупинення виплати доплат до посадового окладу позивача стала вимога органу Держаудитслужби, мотивована висновком про зайві виплати ТУ ДСА суддям доплат до посадового окладу у разі нездійснення цими суддями своїх повноважень.

Позиція органу державного фінансового контролю фактично ґрунтується на такому.

Законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, є Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII).

Розмір суддівської винагороди, підстави та порядок її виплати визначено ст.135 Закону №1402-VIII.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч. 5 ст. 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За нормою ч. 10 ст. 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з приписами пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») установлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 положення частини третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI визнано неконституційними та вони втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Положення пункту 22 та пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII виключено на підставі Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 01.01.2020.

Отже, за позицією органу державного фінансового контрою, яким на адресу ТУ ДСА направлена вимога, яка фактично і стала підставою для видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу, починаючи з 01.01.2020 судді, які не здійснювали правосуддя, не мали право на отримання доплат до посадового окладу згідно із ч.10 ст.135 Закон №1402-VIII.

Надаючи оцінку таким підставам зупинення доплат до посадового окладу, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Як зазначено вище, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.

Також за цим Рішенням Конституційний Суд України якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Отже, з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

При цьому, проаналізувавши підстави, які визначені Конституційним Судом України, для визнання неконституційними окремих норм права, а також врахувавши те, що положення частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які визнані рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 не конституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що вказане Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15) стосується не тільки попередніх редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню.

Виходячи з того, що Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними у тому числі і для цілей нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена) - не підлягає застосуванню і у такому разі суд має застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.

Таким чином, прийнявши до уваги вищенаведені висновки Конституційного Суду України, з`ясувавши те, що не здійснення позивачем правосуддя не було пов`язано з діями самого позивача як то притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності і, як наслідок, відсторонення від посади чи від здійснення правосуддя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач протиправно зупинив з 02.08.2021 виплату доплати до посадового окладу позивача як судді, який не здійснював правосуддя з незалежних від нього причин, а саме: закінчення п`ятирічного терміну повноважень.

З приводу посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі причини, з яких суддя не здійснює правосуддя та причини не призначення його на посаду судді безстроково, суд апеляційної інстанції зауважує, що в даному випадку відповідно до ч.2 ст.77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

В спірному випадку, відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, не встановив, а також в апеляційній скарзі не навів жодних обставин, які б свідчили, що нездійснення позивачем правосуддя спричинено діями або поведінкою самого позивача. Єдиною причиною, яка зумовила припинення виплати позивачу надбавок до посадового окладу, стало закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а висловив такий висновок, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що лист - вимога органу державного фінансового контролю наявність вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області не може бути підставою для вчинення та прийняття ТУ ДСА дій та рішень, які не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, якими врегульовано порядок та підстави виплати суддівської винагороди.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » не обґрунтований, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення в його оскаржуваній частині.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі №280/2445/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко