Справа № 161/2660/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/2660/24 пров. № А/857/11422/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Ковальчуком В.Д. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ з розгляду його письмової заяви від 18.01.2024 про надання розрахунку субсидії, призначеної на опалювальний сезон 2023-2024 років та зобов`язати відповідача надати йому вказаний розрахунок, а у випадку, коли субсидія була обрахована у заниженому розмірі відповідно до ст.19 Закону України Про звернення громадян №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон №393/96-ВР) вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі завданих збитків в результаті ущемлення його законних прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач не надав йому розрахунку вартості житлово-комунальних послуг, вирахуваних в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію. Вважає, що вартість житлово-комунальних послуг значно перевищує 2282,94 грн, вирахуваних ГУ ПФУ, а тому розмір субсидії в сумі 519,52 грн є явно заниженим. Зазначає, що відповідач відмовляється надати розрахунок вартості житлово-комунальних послуг, вирахуваних в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою від 04.09.2015 про призначення житлової субсидії, додавши, декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

18.01.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою, в якій просив надати розрахунок субсидії, призначеної на цей опалювальний сезон (2023-2024 роки), де просив врахувати, що житлово-комунальними послугами користуються двоє осіб, однак гарячою водою не користуються, тому що використовують бойлер, на яку пенсійний орган листом №1940-1100/І-02/8-0300/24 від 05.02.2024 повідомив, що середньомісячний сукупний дохід у період, який брався до уваги (І і ІІ квартали 2023 року), під час призначення житлової субсидії складав 11035,21 грн. Розмір обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1156 від 27.07.1998 Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого, пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії (далі - Постанова №1156) склав 15,98%, а відповідно частка плати за послуги для домогосподарства - 1763,43 грн. Вартість житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг визначено постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування (далі - Постанова №409) становить 2282,94 грн (з опаленням). Зважаючи на вищевикладене, було прийнято рішення №-2023-6 від 19.10.2023 про надання житлової субсидії з 01.11.2023 по 31.03.2024 у розмірі 519,51 грн.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган листом №1940-1100/І-02/8-0300/24 від 05.02.2024, з дотриманням строку, визначеного ст.20 Закону №393/96-ВР, надав позивачу відповідь на його заяву, в якому повідомив про розмір призначеної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період 2023/2024 року, де відобразив числові значення, на підставі яких здійснено її розрахунок, а саме : середньомісячний сукупний дохід; розмір обов`язкового відсотка платежу; вартість житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Суд дійшов висновку, що відповідач в повній мірі належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій щодо розгляду заяви позивача від 18.01.2024.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п.7 ч.1 ст.4 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон №2189), до повноважень Кабінету Міністрів України належать встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

З аналізу наведених норм Закону №2189 слідує, що єдиним органом який може визначати на законодавчому рівні умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій є Кабінет Міністрів України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення №848).

Відповідно до абз.1 п.4 Положення №848, право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно п.5 Положення №848, житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (надалі по тексту також соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1156 від 27.07.1998 Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії (далі - Постанова №1156).

Відповідно до п.9 Положення №848, призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

Заяви про призначення та надання житлової субсидії за формою згідно з додатком 1 з необхідними документами приймаються від громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення. З 01.01.2021 заяви з необхідними документами приймаються від громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних держадміністрацій лише у разі надіслання їх поштою або в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний веб-портал електронних послуг).

Згідно п.10 Положення №848, житлові субсидії непрацездатним непрацюючим особам, які проживають самі, призначаються на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла (надалі по тексту також понаднормова площа житла), якщо про це зазначено у заяві.

Площа житла, на яку призначається субсидія з урахуванням понаднормової площі, розраховується шляхом збільшення соціальної норми житла для домогосподарства на 30 відсотків.

Призначення житлових субсидій на понаднормову площу житла переглядається у разі зміни складу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), складу сім`ї члена домогосподарства, працевлаштування таких осіб або виникнення у них інших джерел доходів, про що одержувач житлової субсидії зобов`язаний повідомити протягом 30 календарних днів структурному підрозділу з питань соціального захисту населення про виникнення таких обставин.

Пунктом 22 Положення №848 визначено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).

У разі коли в житлових приміщеннях (будинках) зареєстровані неповнолітні діти, які залишилися без батьківської опіки (піклування), та/або недієздатні особи працездатного віку, над якими встановлено опіку, житлова субсидія призначається за заявою опікуна (піклувальника) і розраховується виходячи з розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника та інших видів пенсії і соціальних виплат, які отримує опікун (піклувальник) на підопічних дітей та/або на недієздатних осіб (п.23 Положення №848).

Згідно п.24 Положення №848, житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що право на отримання субсидії мають громадяни, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) та зареєстровані у такому приміщенні (будинку).

Як видно з матеріалів справи, позивачу була призначена житлова субсидія, проте позивач не погоджується з її розміром, а тому звернувся до відповідача із заявою про надання її розрахунку.

Предметом розгляду даної справи є незгода позивача з відповіддю відповідача, яка викладена у листі №1940-1100/І-02/8-0300/24 від 05.02.2024.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон №393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР).

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (ст.3 Закону №393/96-ВР).

Згідно ст.15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до ст.ст.18, 19 Закону №393/96-ВР, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Згідно ст.20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Також слід зазначити, що звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 18.01.2024 (вх. №1100/І-0300-24) про надання йому розрахунку субсидії, призначеної на опалювальний сезон 2023-2024 років, на яку листом від 05.02.2024 №1940-1100/І-02/8-0300/24 пенсійний орган повідомив позивача про наступне.

Пунктом 78 Положення №848 (із змінами) передбачено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії уповноважені органи самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому період. Таким чином по справі позивача здійснено призначення житлової субсидії на опалювальний період 2023/2024 року. Згідно п.5 Положення №848, житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до Постанови №1156. Середньомісячний сукупний дохід у період, який брався до уваги (1 і II квартали 2023 року), під час призначення житлової субсидії склав 11035,21 грн. Розмір обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до Постанови №1156 склав 15,98%, а відповідно частка плати за послуги для домогосподарства - 1763,43 грн. Вартість житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг визначено Постановою №409, становить 2282,94 грн (з опаленням). Зважаючи на зазначене, прийнято рішення №-2013-6 про надання житлової субсидії з 01.11.2023 по 31.03.2024 у розмірі 519,51 грн.

Також цим листом позивача повідомлено, що відмову у задоволенні вимог, викладених у зверненні можна оскаржити до ПФУ або в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача з дотриманням строку, визначеного ст.20 Закону №393/96-ВР, надав позивачу відповідь на його заяву, в якому повідомив про розмір призначеної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період 2023/2024 року, де відобразив числові значення, на підставі яких здійснено її розрахунок, а саме: середньомісячний сукупний дохід; розмір обов`язкового відсотка платежу; вартість житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що у заяві від 18.01.2024 позивач просив надати розрахунок субсидії, призначеної на цей опалювальний сезон. Листом від 05.02.2024 №1940-1100/І-02/8-0300/24 відповідач повідомив позивача про числові складові проведеного розрахунку субсидії та її розмір. Натомість, позивач фактично не погоджується із вартість житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тобто із сумою 2282,94 грн, яку вважає заниженою. Однак у заяві від 18.01.2024 позивач не просив надати інформацію про суму складових житлово-комунальних послуг, в межах соціальних норм, згідно яких держава надає громадянам субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Відтак, відповідач листом №1940-1100/І-02/8-0300/24 від 05.02.2024 надав позивачу інформацію в межах поданої заяви. При цьому, розмір субсидії та її розрахунок визначений рішенням ГУ ПФУ №-2013-6 від 19.10.2023 про призначення субсидії, яке не є предметом спору у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року по справі №161/2660/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук