Справа № 591/9918/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 р.Справа № 591/9918/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача Паливода І.Є.

представник відповідача Вишневський А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., м. Суми по справі № 591/9918/24

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до ОСОБА_1

про продовження затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, 03 жовтня 2024 року звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на 6 місяців.

В обґрунтування позову зазначив, що 11 жовтня 2023 року працівниками УДМС у Сумській області виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця рф, станиця Губська, Мостовського району, Краснодарського краю який порушив правила перебування в Україні.

Проведеними перевірками встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином російської федерації, підтвердженням чого слугує копія паспорта НОМЕР_1 та складена довідка про особу, який незаконно перебуває на території України.

За інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») встановлено, що відомості про перетин відповідачем державного кордону відсутні (інформація наявна за останні 5 років).

За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ЄІАС УМП установлено, що відповідач на території України зареєстрованим не значиться, громадянства не набував, посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документувався.

Підстав для подальшого законного перебування на території України, передбачених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI відповідач не має.

Останній жодних дій щодо легалізації свого перебування на території України не здійснював. Під час перебування на території України до підрозділів ДМС України у Сумській області щодо продовження терміну перебування чи з інших питань перебування на території України не звертався.

З заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець не звертався.

Відтак, 11 жовтня 2023 року відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МСМ № 001472 за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (перевищення терміну перебування) та заступником начальника УДМС у Сумській області застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МСМ № 001480 від 11 жовтня 2023 року.

Постановою серії ПН МСМ № 001480 заступником начальника УДМС у Сумській області відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

З тексту подання ГУНП в Сумській області за вих. № 706/07/16-2023 від 04 жовтня 2023 року, вбачається, що відповідач відбував покарання в ДУ «Сумська виправна колонія № 116» за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України (крадіжка та розбій).

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що на момент виявлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України останній документів які б посвідчували його особу або надавали право на виїзд за межі з України немає, посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні не документувався, подальших законних підстав перебування, як і законних джерел існування не має, 11 жовтня 2023 УДМС у Сумській області в порядку визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про його примусове видворення з України.

Виконання прийнятого УДМС у Сумській області рішення ускладнюється відсутністю у відповідача документів, які б надавали право на виїзд з України, що в свою чергу обумовлює необхідність здійснення його затримання.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 11 жовтня 2023 року у справі № 591/9053/23 відповідача затримано строком на 6 місяців громадянина з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2024 року у справі № 591/3423/24 строк затримання ОСОБА_1 продовжено строком на 6 (шість) місяців.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року рішення Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/3423/24 залишено без змін.

Отже, на сьогоднішній день особу громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не ідентифіковано, оскільки, відсутні документи, які б надавали право перетину кордону (або діючий закордонний паспорт, або довідка на повернення, видані уповноваженими органами громадянської належності).

Інформація з країни громадянської належності іноземця не отримана, що є однією з умов, визначених ст. 289 КАС України, за яких неможливо забезпечити примусове видворення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2024 по справі №591/9918/24 адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до ОСОБА_1 про продовження затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення задоволено.

Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, починаючи з 05 жовтня 2024 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2024 по справі №591/9918/24 і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження. В той же час позивач не надав докази, що відповідач ухилявся від ідентифікації. Як вбачається з матеріалів справи особа відповідача ідентифікована позивачем. Тобто, позивачем не наведно підстав, за наявності яких можливе продовження строку затримання відповідача в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року у справі №591/9053/23 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, встановлено обставини порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України .

Вказаним рішенням суду вирішено затримати строком на 6 місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (а.с. 11-12).

16 жовтня 2023 року УДМС у Сумській області направлено лист №5901.10-7105/59.3-23 до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням сприяти у отриманні документів на повернення громадянина рф ОСОБА_1 до країни походження.

17 жовтня 2023 року отримано відповідь від МЗС України №71/17-524/2-123991 від 17.10.2023 року, відповідно до якої повідомлено, що діяльність дипломатичних установ держави-агресора на території України припинено, представлення інтересів рф дипломатичними представництвами третіх держав в Україні не здійснюється (а.с. 13).

29 березня 2024 року листом №4877.5/402-24 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що ОСОБА_1 не має бажання повертатись у країну походження (а.с. 15), що також підтверджується актом опитування іноземця або особи без громадянства, якого (яку) розміщено в ПТПІ від 29 березня 2024 року (а.с. 16).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2024 року по справі № 591/3423/24 строк затримання ОСОБА_1 продовжено строком на 6 (шість) місяців (а.с. 17-19).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 рішення Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/3423/24 залишено без змін (а.с. 20-22).

На виконання листа УДМС у Сумській області за вих. № 5901.10-4491/59.1-24 від 09 жовтня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 з затриманим проводилися опитування (а.с. 23).

Листом від 30 вересня 2024 року за вих. № 4877.5/1178-24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що ОСОБА_1 не має бажання повертатися у країну походження (а.с.24), що також підтверджується актом опитування (а.с. 25).

Отже, на сьогоднішній день особу громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не ідентифіковано, оскільки, відсутні документи, які б надавали право перетину кордону.

Посилаючись на вказане, а також на те, що кінцевий термін у 18 місяців, передбачений ст. 289 КАС України, не вичерпано, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд продовжити строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на 6 місяців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, що унеможливлює забезпечити примусове видворення, відповідно до законодавства є підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі по тексту - Закон №3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону №3773-VI, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Абзацом першим частини першої статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями частини третьої статті 30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Як встановлено частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до частини шостої статті 30 Закону №3773-VI, типове положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 31 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Частиною першою статті 289 КАС України, яка встановлює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, в редакції, чинній на час подання цього позову, передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч. 13 ст. 289 КАС України).

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року у справі №591/9053/23 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, встановлено обставини порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України.

Вказаним рішенням суду вирішено затримати строком на 6 місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (а.с. 11-12).

У рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2023 року у справі №591/9053/23 судом, зокрема, встановлено "Враховуючи викладене, а також ту обставину, що на момент виявлення відповідача на території України останній документів, які б посвідчували його особу або надавали право на виїзд за межі з України, не має, посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні не документувався, подальших законних підстав перебування, як і законних джерел існування не має, 11 жовтня 2023 УДМС у Сумській області в порядку визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про його примусове видворення з України.

Виконання прийнятого УДМС у Сумській області рішення ускладнюється відсутністю у відповідача документів, які б надавали право на виїзд з України, що в свою чергу обумовлює необхідність здійснення затримання таких громадян".

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 по справі № 591/3423/24 строк затримання ОСОБА_1 продовжено строком на 6 (шість) місяців (а.с. 17-19, 20-22).

Звертаючись до суду з позовом про продовження строку затримання відповідача, позивач зазначив, що на сьогоднішній день особу громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не ідентифіковано, оскільки, відсутні документи, які б надавали право перетину кордону (або діючий закордонний паспорт, або довідка на повернення, видані уповноваженими органами громадянської належності). Інформація з країни громадянської належності іноземця не отримана, що є однією з умов, визначених ст. 289 КАС України, за яких неможливо забезпечити примусове видворення.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття ідентифікації особи у національному законодавстві викладено в пункті 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі ЗУ «Про ЄДДР»), відтак, ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пунктів 16, 17, 18, 21 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», до документів, що підтверджують особу іноземця належать:

- паспортний документ іноземця;

- посвідка на постійне проживання;

- посвідка на тимчасове проживання;

- посвідчення особи без громадянства, для виїзду за кордон.

Як вбачається з матеріалів справи громадянин рф ОСОБА_1 не має жодного з перелічених документів, отже це не дає йому право перетнути кордон України, а отже не може бути застосований під час забезпечення видворення.

Згідно частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Підставою затримання громадянина рф ОСОБА_1 відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частини 1 статті 289 КАС України слугувала відсутність у нього документів, які б надавали йому право перетину державного кордон.

Рішення позивача про видворення від 11.10.2023 року відповідачем не оскаржувалося, так само як і рішення суду від 11.10.2023 у справі 591/9053/23 про його затримання.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення ідентифікації та забезпечення видворення громадянина рф ОСОБА_1 . Управлінням здійснювались відповідні заходи, а саме: 16.10.2023 УДМС у Сумській області направлено листа № 5901.10-7105/59.3-23 до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням сприяти у отриманні документів на повернення громадянина рф ОСОБА_1 до країни походження.

17.10.2023 отримано відповідь від МЗС України № 71/17-524/2-123991 від 17.10.2023, відповідно до якого, МЗС повідомлено про припинення діяльності дипломатичних установ держави-агресора на території України, а також про те, що представлення інтересів рф дипломатичними представництвами третіх держав в Україні не здійснюється.

Вказане унеможливлює сприяння органами дипломатичної служби в ідентифікації та документуванні громадян країни-агресора, а також комунікацію з дипломатичними установами країни - агресора.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом МВС від 29.02.2016 № 141, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2016 р. за № 748/28878 з затриманим проводилися опитування.

29.03.2024 листом № 4877.5/402-24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що ОСОБА_1 не має бажання повертатися у країну походження.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.04.2024 року по справі № 591/3423/24 строк затримання ОСОБА_1 продовжено строком на 6 (шість) місяців. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024 рішення Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/3423/24 залишено без змін.

На виконання листа УДМС у Сумській області за вих. № 5901.10-4491/59.1-24 від 09.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 з затриманим проводилися опитування.

Так листом від 30.09.2024 за вих. № 4877.5/1178-24 ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що з ОСОБА_1 не має бажання повертатися у країну походження.

Позивач вважає, що у разі незастосування затримання відповідача існує ризик його втечі.

Отже, на сьогоднішній день особу громадянина рф ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не ідентифіковано оскільки, відсутні документи, які б надавали право перетину кордону (або діючий закордонний паспорт, або довідка на повернення, видані уповноваженими органами громадянської належності). Інформація з країни громадянської належності іноземця станом на сьогодні не отримана, що є однією з умов, визначених статтею 289 КАС України, за яких не можливо забезпечити примусове видворення.

Кінцевий термін у 18 місяців, передбачений стеттею 289 КАС України не вичерпано.

Враховуючи, що на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, що унеможливлює забезпечити примусове видворення, наявні підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Обґрунтованих доводів на спростування заявленого позову відповідачем не наведено.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ливада проти України" (від 26 червня 2014 року), проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 6 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставин у справі та їх правової оцінки колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2024 по справі № 591/9918/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва