Справа № 160/34268/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/34268/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року (суддя Кальник В.В.)

у справі №160/34268/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-/62 від 19.07.2023 зі сплати єдиного внеску в сумі 11462,54 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести відомості про зменшення податкового боргу ФОП ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ на суму 11462,54 грн. в інформаційно-комунікаційну систему «Податковий блок» по єдиному внеску, код бюджетної класифікації 71040000.

- стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області матеріальну шкоду у розмірі 8 889,29 грн;

- стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вже звертався до суду з вимогою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-13-05/62 від 22.02.2021 зі сплати єдиного внеску в сумі 12068,54 грн. Згідно з обставинами, встановленими в рішенні суду у справі №160/9729/21, з 2008 року по 2021 рік позивач ФОП ОСОБА_1 здійснював сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за діяльність Фізичної особи - підприємця. З 01.01.2021 позивач має постійне місце роботи в ТОВ «ПРЕМ`ЄР», де отримує заробітну плату та роботодавець здійснює утримання ЄСВ за свого працівника - ОСОБА_1 . За таких обставин у позивача не може бути заборгованості зі сплати ЄСВ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-/62 від 19.07.2023 зі сплати єдиного внеску в сумі 11462,54 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) в розмірі 11462,54 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд зазначив, що у спірному випадку позивач в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є застрахованою особою і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховувався та сплачувався ТОВ «ПРЕМ`ЄР» в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що згідно з інформації систем ДПС України позивач з 07.08.2013 перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску. За даними інформаційної системи податкового органу в ІКП ОСОБА_1 по коду бюджетної класифікації 71040000 (єдиний внесок) станом на 20.02.2023 обліковувався борг на загальну суму 11462,54 грн. При цьому, позивач самостійно задекларував суми по єдиному внеску за період березень-травень 2020 року та повинен був їх обов`язково сплатити. Оскільки позивачем не сплачено у встановлені законом строки ЄСВ, контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-/62 від 19.07.2023.

Позивач відповідно до поданого ним відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції в його оскаржуваній частині без змін. Позивач зазначає, що у спірному періоді, в якому позивач мав сплачувати ЄСВ, останній працював на підприємстві, яке в свою чергу виступало податковим агентом та сплачувало за позивача ЄСВ.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 19.07.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі даних інформаційної системи податкових органів позивачу сформовано вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) №Ф-5604-51-/62 в сумі 11462,54 грн.

Борг у вказаній сумі визначений контролюючим органом у зв`язку з тим, що за даними інформаційної системи податкового органу в ІКП ОСОБА_1 по коду бюджетної класифікації 71040000 (єдиний внесок) станом на 20.02.2023 обліковувався борг на загальну суму 11462,54 грн., а саме: автоматичні нарахування:

- нарахування по строку сплати 19.10.2020 за III кв. 2020 року - у сумі 2838,54 грн;

- нарахування по строку сплати 19.01.2021 за IV кв. 2020 року - у сумі 3300,00 грн;

самостійно нараховано згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця від 03.02.2023 № за 2022 рік (Додатку 1 - відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску):

- нарахування по строку сплати 20.02.2021 за 1 кв. 2022 року - у сумі 2860,00 грн;

- нарахування по строку сплати 20.02.2021 року за 4 кв. 2022 року - у сумі 1474,00 грн;

щоквартальні нарахування по строку сплати 09.02.2023 за IV кв. 2016 року згідно з рішення керівника від 09.02.2023 року №3725/04-36-24-12-14 у сумі 990,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З`ясовуючи обставини у цій справі, суд першої інстанції враховував, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що в адміністративній справі №160/9729/21 між тими ж сторонами розглядалось питання правомірності формування на надіслання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-13-05/62 від 22.02.2021 зі сплати єдиного внеску в сумі 12068,54 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного від 02.09.2021 у справі №160/9729/21, яке набрало законної сили 05.10.2021, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-13-05/62 від 22.02.2021 зі сплати єдиного внеску в сумі 12068,54 грн.

За правилами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом у справі №160/9729/21 встановлено, що ОСОБА_1 з 21.04.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_1 . Основним видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця за кодом КВЕД 69.10 є «Діяльність у сфері права».

Також позивач є адвокатом та з 22.04.2002 здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0812.

Позивач подає податкову звітність до органів фіскальної служби як самозайнята особа - адвокат та як фізична особа - підприємець.

З 2008 року по 2021 рік ОСОБА_1 здійснював сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за діяльність фізичної особи - підприємця.

Податковий орган, не заперечуючи факт сплати позивачем сум єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, вважає, що позивач також зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за провадження незалежної професійної діяльності як самозайнята особа, у зв`язку з чим і сформував вимогу №Ф-5604-51-13-05/62 від 22.02.2021.

Отже, з огляду на приписи ст. 78 КАС України є доведеними обставини, що з 2008 року по 2021 рік позивач ФОП ОСОБА_1 здійснював сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за діяльність фізичної особи - підприємця.

У справі №160/34268/23, що розглядається, судом першої інстанції встановлено, відповідачем не спростовано, що з 01.01.2021 позивач працює в ТОВ «ПРЕМ`ЄР», де отримує заробітну плату, і роботодавець ТОВ «ПРЕМ`ЄР» здійснює утримання ЄСВ за свого працівника ОСОБА_1 , що підтверджується долученою до матеріалів справи Довідкою (форма ОК-7).

При цьому, відповідачем не надано доказів взяття на облік позивача як особи, що займається професійною незалежною діяльністю та здійснення адвокатської діяльності індивідуально, та отримання доходу від такої.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.1 ст.4 цього Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є:

роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абз.2 п.1);

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4);

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п.5).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

У свою чергу, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Таким чином, законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

В той же час, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ до 01.01.2021 не визначав такого платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

В спірному випадку, позивач в установленому порядку зареєстрований як платник єдиного внеску - фізична особа -підприємець.

Відповідно до абз.1 п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. При цьому, податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску (п.7 ч.1 ст.13 Закону №2464-VI).

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953, врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно із пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суд враховує, що до 01.01.2021 відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статуту самозайнятої особи Законом №2464-VI врегульовані не були.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 №592-IX, який набрав чинності з 1 січня 2021 року, внесені зміни до статті 4 Закону №2464-VI, зокрема, доповнено частинами п`ятою та шостою такого змісту:

« 5. Особи, зазначені у пункті 5 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті.

6. Особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

Також вказаним Законом №592-IX частину першу статті 5 Закону №2464-VI доповнено абзацом тринадцятим такого змісту:

«Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у податковому органі як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності».

Отже, за такого правового регулювання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що особа, яка проводить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче мінімального страхового внеску лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець.

Також, відповідно до п.9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність спірної вимоги №Ф-5604-51-/62 від 19.07.2023 в частині визначення позивачу боргу зі сплати єдиного внеску на суму 10472,54 грн.

Щодо суми 990,00 грн., включеної до вказаної вимоги як щоквартальні нарахування по строку сплати 09.02.2023 за IV кв. 2016 року згідно рішення керівника від 09.02.2023 №3725/04-36-24-12-14, судом з`ясовано, що контролюючим органом жодним чином не доведено належними та допустимими доказами наявності у позивача невиконаного ним обов`язку зі сплати єдиного внеску у вказаній вище сумі.

За таких обставин вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-5604-51-/62 від 19.07.2023 є протиправною та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Стосовно зобов`язання відповідача вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) в розмірі 11462,54 грн. суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції з огляду на відповідні положення Податкового кодексу України та Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943.

Приписами статті 71 ПК України встановлено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України; від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків, звіти про підзвітні рахунки, подані від фінансових агентів; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку, а також інформація, наведена у скарзі покупця (споживача) щодо порушення платником податків встановленого порядку проведення розрахункових операцій із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій; від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифрової економіки, інформацію про відповідність резидентів Дія Сіті вимогам Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», зокрема щодо включення/виключення платників податків до/з реєстру Дія Сіті.

За змістом статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом.

Згідно із пунктом 2 розділу І вказаного вище Порядку №5 інтегрована картка платника (ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.

Згідно із підпунктом 2 «Визначення первинних показників щодо сум погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску» пункту 1 «Визначення первинних показників документів податкових органів, відображених в інформаційній системі, які підлягають перенесенню до ІКП» розділу VI «Відображення в інформаційній системі показників податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску та іншої заборгованості, контроль за справлянням якої покладено на податкові органи, розстрочених (відстрочених) зобов`язань (боргів), а також списання боргу (заборгованості)» Порядку №5 передбачено, що первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №826/9288/18.

Таким чином, у даному випадку суд першої інстанції правильно виходив з того, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідним є зобов`язання відповідача вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки позивача шляхом виключення відомостей про податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) в розмірі 11462,54 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції в його оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі №160/34268/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко