Справа № 140/7481/24
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7481/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Господарського суду Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 01.07.2002 працює в Господарському суді Волинської області на посадах секретаря судового засідання, помічника судді, завідуючої приймальної, головного спеціаліста, а з 29.04.2016 головного спеціаліста відділу управління персоналом.

Наказом керівника апарату Господарського суду Волинської області від 31.05.2016 № 49/02-6 позивачу встановлено надбавку за вислугу років на посадах державного службовця 18 років 03 місяці в розмірі 50 % посадового окладу з 01.05.2016.

В подальшому, наказом керівника апарату Господарського суду Волинської області від 30.01.2024 № 4/02-6 «Про встановлення надбавки за вислугу років» ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу від посадового окладу відповідно до схеми посадових окладів на посадах державної служби на основі класифікації посад у 2024 році у розмірі 50 %.

Вважаючи протиправним вказаний наказ, внаслідок якого порушено право на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантоване статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Господарського суду Волинської області від 30.01.2024 № 4/02-6 «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, та зобов`язати відповідача відповідача здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 01.01.2024 відповідно до частини першої статті 52 Закону № 889-VIII, а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду з цим позовом в частині вимог, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 16).

Копію вказаної ухвали від 23.07.2024 про відкриття провадження у справі відповідач одержав через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 24.07.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 18), проте відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.07.2002 працює в Господарському суді Волинської області на посадах секретаря судового засідання, помічника судді, завідуючої приймальної, головного спеціаліста, а з 29.04.2016 головного спеціаліста відділу управління персоналом, що підтверджується довідкою Господарського суду Волинської області від 18.07.2024 № 02-32/869/24 (а. с. 8 зворот).

Наказом керівника апарату Господарського суду Волинської області від 31.05.2016 № 49/02-6 «Про реалізацію положень Закону України «Про державну службу» (пункт 8) позивачу ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу управління персоналом встановлено надбавку за вислугу років на посадах державного службовця 18 років 03 місяці в розмірі 50 % посадового окладу з 01.05.2016 (а. с. 9 зворот- 13).

Наказом керівника апарату Господарського суду Волинської області від 30.01.2024 № 4/02-6 «Про встановлення надбавки за вислугу років» встановлено з 01.01.2024 державним службовцям Господарського суду Волинської області на 2024 рік надбавку за вислугу років на державній службі згідно з додатком, відповідно до якого позивачу ОСОБА_1 (стаж державної служби станом на 01.01.2024 становить 25 років) розмір надбавки становить 30 % посадового окладу (а. с. 9 зворот 10).

Згідно із довідкою Господарського суду Волинської області від 07.08.2024 № 03-21/965/24 позивачу з 01.01.2024 нараховується та виплачується надбавка за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу (а. с. 22 зворот).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України , цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

За приписами частини першої статті 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

За змістом частини другої статті 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Згідно із частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 50 Закону № 889-VIII).

Частиною п`ятою статті 50 Закону № 889-VIII визначено, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

09.11.2023 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX (далі Закон № 3460-IX).

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX передбачено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.

Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Законом № 3460-IX запроваджено норму, яка суперечить нормі частини першої статті 52 Закону № 889-VIII, а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

В Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп і від 05.04.2001 №3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Так, Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05.04.2001 №3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 №2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Вирішуючи спір, суд враховує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, відомі як колізія норм права.

Вирішення колізій у законодавстві, якщо суб`єкти нормотворення тривалий час не вживають заходів для їх усунення, стає завданням суду. Виконання цього завдання вимагає від суду: 1) встановлення факту існування правової колізії (ситуація, за якої два або більше нормативних акти або норми одного акта регулюють по різному одні і ті ж суспільно-управлінські відносини) та 2) надання пріоритету одному із нормативних актів або норм одного акта.

Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема: 1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (частина 1-3 статті 8); 2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (стаття 9); 3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, КАС України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (частини 1-2 статті 6); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Суд також враховує, що статтею 66 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 № 3354-IX (який набрав чинності, проте у дію ще не введений) врегульовано питання подолання колізій норм права під час реалізації нормативно-правових актів, та у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами рівної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться в нормативно-правових актах спеціального законодавства України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.05.2008 № 10-рп/2008 наголошував на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Суд також наголошує, що частиною п`ятою статті 50 Закону № 889-VIII чітко визначено, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них. Крім того, роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.

Таким чином, в спірних правовідносинах застосуванню підлягає норма, що містяться в нормативно-правовому акті спеціального законодавства України, тобто частина перша статті 52 Закону № 889-VIII, а не пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, приписами якого до того ж звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, беручи до уваги повноваження суду, визначені у статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Господарського суду Волинської області від 30.01.2024 № 4/02-6 «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення позивачу з 01.01.2024 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 01.01.2024 відповідно до частини першої статті 52 Закону № 889-VIII, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Господарського суду Волинської області від 30.01.2024 № 4/02-6 «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення ОСОБА_1 з 01.01.2024 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Зобов`язати Господарський суд Волинської області (пр-т Волі, 54-а, м. Луцьк, Волинська область, ідентифікаційний код 03499885) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 01.01.2024 відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх