Справа № 140/8782/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8782/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (далі також Департамент, відповідач) про визнання протиправними дій щодо направлення повідомлення про повернення надміру виплачених коштів від 11.07.2024 №11.2-8.6/7767/24.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона та її малолітній син ОСОБА_2 з квітня 2022 року отримали статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №764-, №764- від 12.04.2022. Фактичним місцем проживання/перебування позивачки з сином з квітня 2022 року є АДРЕСА_1 .

Зазначає, що у період травня 2022 року по серпень 2023 року вона та її син отримували допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. У вересні 2023 року у телефонному режимі представник відповідача повідомив її про призупинення виплати даної допомоги. Повторно за призначення даної допомоги позивачка не зверталася.

11.07.2024, тобто маже через рік після припинення здійснення виплати допомоги на проживання, позивачка отримала повідомлення відповідача про повернення надмірно виплаченої допомоги в розмірі 80000,00 грн.

Позивач не погоджується з діями Департаменту щодо направлення повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, оскільки вважає, що вона отримувала таку допомогу на законних підставах відповідно до положень законодавства, які діяли до 01.09.2023.

Також зазначає, що відповідач всупереч вимог Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №332 від 20.03.2022, не вказав причину про нарахування надмірно виплачених коштів, не надав можливості надати жодної інформації або документів в спростування його висновків.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнала та просила відмовити у їх задоволенні повністю, посилаючись на правомірність дій Департаменту.

В обґрунтування своєї позиції зазначила, що за даними єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , та її малолітній син ОСОБА_2 з 12.04.2022 та по теперішній час перебувають на обліку в Луцькій міській територіальній громаді як внутрішньо переміщені особи. На підставі поданої заяви та рішення Департаменту від 13.04.2022 ОСОБА_1 було призначено та у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 виплачено допомогу в розмірі 3000 грн - для ОСОБА_2 (син заявниці) та 2000 грн - для ОСОБА_1 (заявниця) щомісячно.

В подальшому, у зв`язку з тим, що позивач через Єдиний державний веб-портал електронних послуг подала заяву, у якій зазначила про наявність пошкодженого майна їй було автоматично продовжено виплату допомоги по 31.08.2023.

У серпні 2023 року за результатами перевірки та на підставі даних верифікації Департаментом виявлено невідповідності по коду 439, а саме: на депозитному банківському рахунку АТ «Таскомбанк» ОСОБА_1 наявний депозит у сумі більше 100000 грн, у зв`язку з чим позивачу автоматично припинено виплату допомоги з 01.09.2023.

Окрім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нерухомості: 1) квартира загальною прощею 52,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона придбала під час періоду одержання допомоги 20.06.2023; 2) квартира за адресою АДРЕСА_3 (місце її реєстрації); 3) домоволодіння на праві спільної часткової власності за адресою: АДРЕСА_4 .

На переконання відповідача допомога внутрішньо переміщеним особам призначається саме за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання особи, звідки вони перемістились. У випадку з ОСОБА_1 таким зареєстрованим місцем проживання згідно поданих до Департаменту документів визначено: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 01.07.2024 №5/3-303 встановлено, що ОСОБА_1 не зверталася до адміністрації із заявою щодо проведення уповноваженим органом комісійного обстеження пошкодженого об`єкта нерухомого майна для складання акту обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Будь-яких повідомлень від позивачки про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України до Реєстру пошкодженого та знищеного майна також не надходило.

В свою чергу, зазначення позивачем інформації про пошкодження її приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 та надання відповідного витягу з порталу «Дія» не має ніякого відношення до виплати допомоги позивачці, оскільки йдеться про пошкодження іншого житла, зареєстрованого у власності Позивача.

У зв`язку з цим Департаментом прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум допомог від 08.07.2024 №50764-992830-Р, відповідно до якого сума переплати становить 80000 гри, тобто по 5000 грн щомісяця за період з 01.05.2022 по 31.08.2023.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено даними її паспорта.

Зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_2 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та перебувають на обліку в Департаменті на підтвердження чого до матеріалів справи долучені копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 12.04.2022 №764- (а.с.9), від 12.04.2022 №764- (а.с.10) та від 12.04.2022 №5690 (а.с.11).

12.04.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою за №112/12.04.22 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с.36).

У період з 01.05.2022 по 31.08.2022 ОСОБА_1 та її сином отримано допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 80000,00 грн (з розрахунку 3000 грн на малолітнього ОСОБА_2 та 2000 грн на ОСОБА_1 щомісяця), що не заперечується сторонами спору.

04.07.2024 працівниками Департаменту складено акт №83 за результатами верифікації та моніторингу правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог згідно якого виявлено, що задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не входить до переліку територій на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих територій ( АДРЕСА_3 ) (а.с.27).

08.07.2024 відповідачем прийнято рішення №50764_992830_Р про утримання надміру виплачених сум допомог, яке мотивоване тим, що одержана позивачем допомога на проживання за період з 01.05.2022 по 31.08.2022 в сумі 5000 грн на місяця (всього - 80000 грн) є неправомірно виплачено, оскільки згідно з довідкою ВПО заявниця зареєстрована в АДРЕСА_3 . Зазначена адреса відповідно до наказу75 Мінреінтеграції від 25.04.2022 з 01.05.2022 не входила до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Також Дніпровською міською радою (адміністрація Амур-Нижньодніпровського району) надіслано лист №5/3-303 від 01.07.2024 в якому надано інформацію про відсутність відомостей про пошкодження збройною агресією рф проти України об`єкта нерухомості за вище вказаною адресою в реєстрі пошкодженого та знищеного майна (а.с.26 зворот).

Повідомленням Департаменту №11.2.8.6/7767/2024 від 11.07.2024 ОСОБА_1 запропоновано повернути надміру виплачену допомогу в розмірі 80000,00 грн на рахунок відповідача в термін до 25.11.2024 (а.с.26).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Відповідно до статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із частиною 6 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII).

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону №1706-VII для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Як встановлено судом позивачка із своїм неповнолітнім сином є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 12.04.2022 №764- (а.с.9), від 12.04.2022 №764- (а.с.10) та від 12.04.2022 №5690 (а.с.11).

Приписами ч. 2, 3 ст. 7 Закону №1706-VII передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Тобто, за Законом №1706-VII статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.

Зокрема, внутрішньо переміщена особа, серед іншого, має право на отримання від держави в особі її органів допомоги на проживання.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова №505).

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою був затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332), Постанова №505 втратила чинність.

Пунктами 2, 3 Порядку №332 (в первісній редакції) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. №204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Як зазначено Департаментом та не заперечується позивачем, на підставі поданої 12.04.2022 заяви про надання допомоги (а.с.36) та рішення Департаменту від 13.04.2022 ОСОБА_1 було призначено та виплачено у березні та квітні 2022 року допомогу в розмірі по 3000 грн для ОСОБА_2 (син заявниці) та 2000 грн для ОСОБА_1 (заявниця) щомісячно.

Виплата позивачці та її сину такої допомоги за березень та квітень 2022 року не є спірним в межах даної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» пункт 3 Порядку №332 було доповнено абзацами такого змісту:

«Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій».

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що з травня 2022 внутрішньо переміщена особа мала право на отримання допомогу, що визначена Порядком №332, якщо вона:

1)перемістилася з території на якій проводяться бойові дії або яка перебуває у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та ця територія визначена в переліку, затвердженому наказом Мінреінтеграції, або

2)житло внутрішньо переміщеної особи зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і така особа подала заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Судом встановлено, що м. Дніпро Дніпропетровської області, з якого перемістилася позивачка разом із своїм неповнолітнім сином, станом на травень 2022 року не входило до переліку територій, що належить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022.

З наданого відповідачем витягу з веб-системи «Єдиної інформаційної системи соціальної сфери» значиться, що у травні 2022 року позивач звернулася до Департаменту із заявою про виплату допомоги, у якій зазначила про наявність пошкодженого/зруйнованого майна (а.с.27 зворот), у зв`язку із чим їй було автоматично продовжено виплату допомоги по 31.08.2023.

11.07.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (далі постанова №709) відповідно до підпункту 3 пункту 2 якої встановлено, що з 1 вересня 2023 р. виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови, внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.

Також згідно постанови КМУ №709 Порядок №332 доповнено пунктами 22-29 згідно із положеннями яких з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги запроваджено процедуру верифікації, що здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.

Так, пунктом 29 Порядку №332 (в редакції на момент проведення Департаментом перевірки права на отримання ОСОБА_1 допомоги) визначено, що у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат.

У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку

Як випливає з матеріалів справи за результатами перевірки та верифікації у серпні 2023 Департаментом виявлено, що на депозитному банківському рахунку АТ «Таскомбанк» ОСОБА_1 наявний депозит у сумі більше 100000,00 грн, у зв`язку із чим позивачці автоматично припинено виплату допомоги з 01.09.2023 (а.с.33).

За продовженням виплати допомоги позивачка до Департаменту не зверталася, припинення виплати допомоги з 01.09.2023 не оскаржує.

В подальшому, 08.07.2024 відповідачем прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум допомог №50764_992830_Р відповідно до якого зазначено, що одержана ОСОБА_1 допомога на проживання за період з 01.05.2022 по 31.08.2022 в сумі 5000 грн на місяця (всього - 80000 грн) є неправомірно виплачено.

Повідомлення №11.2.8.6/7767/2024 від 11.07.2024 позивачу запропоновано повернути надміру виплачену допомогу в розмірі 80000,00 грн на рахунок Департаменту в термін до 25.11.2024 (а.с.26).

Предметом цього спору є правовідносини щодо правомірності вчинення Департаментом дій щодо направлення ОСОБА_1 повідомлення про повернення надміру виплачених коштів від 11.07.2024 №11.2.8.6/7767/2024.

Відповідач правомірність своїх дій мотивував посиланням на те, що внаслідок проведеної верифікації виявлено, що позивачка зареєстрована в АДРЕСА_3 . Зазначена адреса відповідно до наказу 75 Мінреінтеграції від 25.04.2022 з 01.05.2022 не входила до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Окрім того, на запит Департаменту отримано лист №5/3-303 від 01.07.2024 від Дніпровської міської ради (адміністрація Амур-Нижньодніпровського району) в якому надано інформацію про відсутність відомостей про пошкодження збройною агресією рф проти України об`єкта нерухомості за вище вказаною адресою в реєстрі пошкодженого та знищеного майна (а.с.26 зворот).

Таким чином, відповідач вважав, що ОСОБА_1 у період з 01.05.2022 по 31.08.2023 неправомірно отримувала допомогу внутрішньо переміщеним особам на себе та свого сина на загальну суму 80000,00 грн.

Натомість позивачка зауважила, що 03.04.2022 в застосунку Дія за реєстраційним номером №22-04--01 нею було зареєстровано заяву про пошкодження її приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.12), де вона мешкала зі своїм сином ОСОБА_2 до переміщення у Луцьку міську територіальну громаду. Вказане, відповідно до положень пункту 3 Порядку №332 надало їй право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Оцінюючи доводи учасників справи, суд виходить з таких міркувань.

Зі змісту припису пункту 3 Порядку №332, яким регламентовано умови отримання внутрішньо переміщеними особами допомоги, слід дійти висновку, що починаючи з травня 2022 р. допомога надається, зокрема, і тим внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат (в тому числі, через Єдиний державний вебпортал електронних послуг).

Таким чином, на момент призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання ні редакція даного пункту 3 Порядку №332, ні редакція Порядку №332 в цілому не містила будь-яких додаткових умов, застережень щодо призначення такої допомоги.

Як уже вказувалося судом вище, статус ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи підтверджено відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб (а.с.9-11).

03.04.2022 в застосунку Дія за реєстраційним номером №22-04--01 позивачем було зареєстровано заяву про факт пошкодження її приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.12)

Право власності ОСОБА_1 на будинок за вказаною адресою підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №346696132 (а.с.30-31).

Суд зауважує, що будь-яких застережень про те, що зруйнованим або пошкодженим має бути саме те житло, у якому внутрішньо переміщена особа була офіційно зареєстрована, чинне на момент призначення ОСОБА_1 допомоги законодавства України не містило.

Лише з 01.08.2023 (внаслідок внесення чергових змін до Порядку №332) пунктом 7 даного Порядку було визначено, що допомога не призначається внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 1 серпня 2023 р., якщо протягом трьох місяців перед зверненням внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Як випливає з матеріалів даної справи та не заперечується сторонами спору виплата допомоги ОСОБА_1 була припинена з 01.09.2023.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про те, позивач правомірно отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01.05.2022 по 31.08.2023.

Відтак, дії Департаменту щодо направлення ОСОБА_1 повідомлення про повернення надміру виплачених коштів від 11.07.2024 №11.2-8.6/7767/24 в сумі 80000,00 грн за період з 01.05.2022 по 31.08.2023 слід визнати протиправними.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач у ході розгляду справи не довів правомірності своїх дій, що є предметом оскарження в межах даної судової справи.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради від 08.07.2024 №50764_992830_Р про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум допомог в сумі 80000,00 грн, яка утворилася за період 01.05.2022-31.08.2023.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 15.08.2024 (а.с.7).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради від 08.07.2024 №50764_992830_Р про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум допомог.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради щодо направлення ОСОБА_1 повідомлення про повернення надміру виплачених коштів від 11.07.2024 №11.2-8.6/7767/24

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 4, ).

Суддя Н. В. Стецик