Справа № 160/10181/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/10181/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)

в адміністративній справі №160/10181/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 19.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №22;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) з 14.03.2024. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці рішенням пенсійного органу від 01.04.2024 №22 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка з таким рішенням не погоджується, зазначає, що наданими документами підтверджено статус позивачки як особи, яка віднесена до категорії 3 громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, а також проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення. Ураховуючи, що відповідачем не заперечується період проживання з 06.10.1997 по 10.05.2002 - 4 роки 7 місяців 5 днів, і позивачка фактично проживала з 26.04.1986 по 20.09.1988 у зоні добровільного гарантованого відселення, вона має право на зниження пенсійного віку сумарно на 6 років. Вважає, що має з 14.03.2024 право на пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачка має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, а наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501. Отже, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону. Враховуючи наявність у позивачки посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, суд робить висновок про те, що позивачка має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Відтак, дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки внаслідок прийняття цього рішення порушено право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати орган призначення пенсії призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що за результатами розгляду заяви позивачки та доданих до неї документів прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що у заявника на дату звернення право на зниження пенсійного віку не підтверджено, оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 не проживала (не відпрацювала) у зоні гарантованого добровільного відселення 3-х років. Період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 4 роки 7 місяців 5 днів. Проте, документами не підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в Житомирській області у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 20.09.1988 згідно з даними довідки від 04.08.2023 №393, оскільки заявник навчалася у Понінківському (Хмельницька область) середньому професіональному технічному училищі (01.09.1985-11.07.1988) та працювала у м. Пенза РФСР (08.08.1988-26.08.1991). У рішенні про відмову у призначенні пенсії розраховано страховий стаж позивача, який склав 21 рік 1 місяць 18 днів. Вказує також, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .

25.03.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додані:

диплом про навчання, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, інший документ (393), паспорт, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, трудова книжка.

01.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №22 про відмову в призначенні пенсії.

Позивачка вважає протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ.

В силу пункту 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом 8 пункту 3 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше 3-х років, - категорія 3.

Частинами 1, 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачці із зменшенням пенсійного віку (рішення від 01.04.2024 №22) відповідачем зазначено наступне (а.с. 13-14).

Відмова про призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Податковий номер НОМЕР_3 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 25.03.2024. Вік заявника 54 роки 12 днів.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення на 3 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Страховий стаж особи становить 21 рік 1 місяць 18 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи та безробіття згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки на титульній сторінці не читається печатка, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (до цього - Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974 р.).

Період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 4 роки 7 місяців 5 днів.

Документами не підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в Житомирській області у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 20.09.1988 згідно даних довідки від 04.08.2023 №393, оскільки заявниця навчалася у Понінківському (Хмельницька область) середньому професіональному технічному училищі (01.09.1985-11.07.1988) та працювала у м. Пенза РФСР (08.08.1988-26.08.1991).

В призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ відмовлено у зв`язку з невиконанням умов цієї статті, тобто станом на 1 січня 1993 року заявниця не проживала (не відпрацювала) у цій зоні 3-х років.

Не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 14.03.2035 згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що у трудовій книжці НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , наявні наступні записи (а.с. 15-18):

- №1: навчання у Понінківському СПТУ №2 Хмельницької області з 01.09.1985 по 07.1988;

- №2: 08.08.1988, прийнята на роботу в паперовий цех №1 каландровником ЦЕП 2 розряду, наказ №123/к від 08.08.1988;

- №4: 26.08.1991, звільнена за власним бажанням ст. 31 КЗпП РСФСР, наказ №96 від 26.08.1991.

Довідка від 04.08.2023 №393, видана Руденським старостинським округом Ємільчинської селищної ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 26.04.1986 по 20.09.1988, та з 06.10.1997 по 10.05.2002 згідно запису господарських книг №3, 4, 6 за 1986-2002 роки, в тому, що даний населений пункт з 26.04.1986 згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 включений до зони гарантованого добровільного відселення (ІІІ) категорії.

17.12.1999 ОСОБА_1 Житомирською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_1 громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3).

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості.

При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка у період з 26.04.1986 по 20.09.1988 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджується довідкою від 04.08.2023 №393, виданою Руденським старостинським округом Ємільчинської селищної ради, отже, у даному випадку застосовується початкова величина зменшення пенсійного віку.

При цьому, в рішенні відповідача від 01.04.2024 №22 зазначено, що період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивача - 4 роки 7 місяців 5 днів, тобто відповідачем зарахований період з 06.10.1997 по 10.05.2002.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з викладеним у рішенні відповідача висновком про відсутність у позивачки станом на 01.01.1993 факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки позивачка має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Житомирською обласною державною адміністрацією.

Водночас, наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

В силу того, що наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501, спростовуються доводи відповідача про відсутність у позивачки права на пенсію із зменшенням пенсійного віку.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону.

Враховуючи наявність у позивачки посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ.

Таким чином, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки внаслідок прийняття цього рішення порушено право позивачки на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 14.03.2024, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку зобов`язати орган призначення пенсії призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі заяви від 25.03.2024 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 10.10.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко

суддя А.В. Суховаров