Справа № 200/2291/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року справа №200/2291/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Пулинця Богдана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі № 200/2291/24 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому просив:

- визнати протиправним нездійснення у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168;

- зобов`язати нарахувати та виплатити, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року.

Рішеням Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року відмовлено у задоволені позову.

Представник позивача не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення, прийняти нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не зазначає фактів при проходженні ним військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 щодо виконання певних бойових завдань, однак вказує про не отримання ним з червня по грудень 2023 року додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, будь-яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях у спірному періоді позивач суду не надав, про виконання таких завдань не повідомив.

У апелянта відсутні відомості про конкретні дати участі у бойових діях, адже вони містяться в Журналі бойових дій, а розпорядником даної інформації є саме відповідач.

У свою чергу відповідач, ні на адвокатський запит, ні на ухвалу суду про витребування доказів зловживаючи своїми процесуальними правами умисно не надав суду доказів виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань за періоди липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року, якими зокрема є: копії бойових розпоряджень командира; витяги з журналу бойових дій стосовно участі апелянта в бойових діях; рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань; копії наказів про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Апелянт вважає, що такі протиправні дії відповідача спрямовані на те, щоб спростувати позицію позивача та його законне право на отримання підвищеної додаткової винагороди. Адже, у спірні періоди липень, серпень, вересень та жовтень 2023 року Позивача було залучено до виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира в Урядовому кварталі міста Києва.

Виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира у спірні періоди в Урядовому кварталі міста Києва підтверджується показами свідка ОСОБА_3 , який працює у ППОП №1 ГУНП у м. Києві, та ОСОБА_4 , який працює у ППОП №2 ГУНП у м. Києві, які несли службу разом з позивачем, та отримували додаткову винагороду у порядку Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 грн.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.

Позивач є військовослужбовцем строкової служби, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 215 від 09.10.2021 року позивач зарахований на всі види забезпечення з 09.10.2021 року та на продовольче забезпечення зі сніданку 10.10.2021 року (а.с. 31).

За довідкою Військової частини НОМЕР_1 б/н та дати позивач проходить військову службу з 09.10.2021 по теперішній час, за період з червня 2023 року по січень 2024 року отримував щомісячне грошове забезпечення розміром 420 грн, сума виплаченої позивачу додаткової винагороди у червні 2023 року становить 30 000 грн, у липні 2023 рок у 25 000 грн, у жовтні 2023 року 7 703,23 грн, у листопаді 2023 року - 13 000 грн, у грудні 2023 року 18 000 грн, у січні 2024 року - 30 000 грн. (а.с. 29).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2023 року № 1297 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану за червень 2023 року» № 1297 від 15.07.2023 року, додатку 81 до цього наказу та рапорту № 16133 від 03.07.2023 року позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 30 000 грн. пропорційно часу участі у бойових завданнях за період 01.06.2023 року, з 07.06.2023 року по 30.06.2023 року (а.с. 32-34, 39-41).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану за вересень 2023 року» від 17.10.2023 року № 1954, додатку 497 до цього наказу та рапорту № 30138 від 07.10.2023 позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 6000 грн. пропорційно часу проходження служби за період з 07.09.2023 по 30.09.2023. Крім цього, у додатку № 523 до наказу позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 6000 грн. пропорційно часу проходження служби за період з 01.08.2023 по 15.08.2023 (а.с. 35-38, 42-45, 83).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану за жовтень 2023 року» № 2162 від 20.11.2023 року, додатку 310 до цього наказу та рапорту № 30138 від 07.10.2023 позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 6000 грн пропорційно часу проходження служби за період з 01.10.2023 по 31.10.2023. Крім цього, в цьому у додатках № 318 та 319 до цього ж наказу та рапорту № 22626 від 15.08.2023 позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 6000,00 грн пропорційно часу проходження служби за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 та з 02.09.2023 по 06.09.2023 (а.с. 64-67, 85-88).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 2368 від 21.12.2023 року «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану за листопад 2023 року», додатків 588 та 88 до цього наказу та рапорту № 38673 від 09.12.2023 позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 6000 грн пропорційно часу проходження служби за період з 01.11.2023 по 15.11.2023 та в переліку на виплату додаткової винагороди розміром 30 000 грн. пропорційно часу участі у бойових завданнях за період з 16.11.2023 по 30.11.2023 (а.с. 46-50, 55-58).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану за грудень 2023 року» № 146 від 22.01.2024 року, додатку 343 до цього наказу та рапорті № 599 від 08.01.2024 позивача зазначено у переліку на виплату додаткової винагороди розміром 30 000 грн пропорційно часу участі у бойових завданнях за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 (а.с. 51-54, 59-63).

За ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Згідно ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

За ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За п.п. 2-3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

За п. 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, грошове забезпечення військовослужбовців строкової військової служби включає: посадовий оклад; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за кваліфікацію, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; допомогу військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Згідно абзаців 15-16 пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зокрема, в розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

За п. 4 цього розділу встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.п. 9, 10 розділу XXXIV Порядку № 260).

Позивач оскаржує невиплату, на його думку, в повному обсязі додаткової винагороди за період з червня 2023 року по грудень 2023 року включно.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди на період воєнного стану розміром 30 000 грн пропорційно часу участі у бойових завданнях за: 25 днів червня 2023 року (01.06.2023, з 07.06.2023 по 30.06.2023), 15 днів листопада 2023 року (з 16.11.2023 по 30.11.2023) та за грудень 2023 року (з 01.12.2023 по 31.12.2023).

Крім того, матеріалами справи підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди розміром 6000,00 грн, виплату якої запроваджено з 01.06.2023) пропорційно дням проходження військової служби за липень 2023 року (з 01.07.2023 по 31.07.2023), серпень 2023 року (з 01.08.2023 по 15.08.2023), вересень 2023 року (з 02.09.2023 по 06.09.2023, 07.09.2023 по 30.09.2023), жовтень 2023 року (з 01.10.2023 по 31.10.2023) та листопад 2023 року (з 01.11.2023 по 15.11.2023).

В матеріалах справи наявні витяги з наказів № 230 від 15.08.2023 та № 249 від 02.09.2023, відповідно до яких позивач перебував у відпустці з 16.08.2023 по 01.09.2023, з № 310 від 31.10.2023 та № 327 від 16.11.2023, 2023, відповідно до яких позивач перебував у відпустці з 31.10.2023 по 15.11.2023 (а.с. 75-76).

Безпосередня участь позивача у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у червні, листопаді та грудні 2023 року підтверджено наявними в матеріалах справи рапортами № 16133 від 03.07.2023, № 38673 від 09.12.2023 та № 599 від 08.01.2024.

Відповідач зазначив, що в інші дні в період з 01.06.2023 по 31.12.2023 позивач не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань, тому правових підстав для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень не було.

Будь-яких посилань або доказів, які б ставили під сумнів твердження відповідача про незалучення позивача у липні 2023 року - жовтні 2023 року до виконання певних бойових завдань, як само й обставини, які б свідчили про таку участь позивачем у позові не наведено. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено правомірність визначення відповідачем додаткової винагороди розміром 30 000 грн пропорційно дням залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань у червні, листопаді та грудні 2023 року.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Отже, за матеріалами справи відповідачем нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року в повному обсязі.

Щодо посилання апелянта на те, що виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира у спірні періоди в Урядовому кварталі міста Києва підтверджується показами свідка ОСОБА_3 , який працює у ППОП №1 ГУНП у м. Києві, та ОСОБА_4 , який працює у ППОП №2 ГУНП у м. Києві, які несли службу разом з позивачем, та отримували додаткову винагороду у порядку Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 грн., апеляційний суд враховує наступне.

До апеляційної скарги додано такі докази, які не надано до суду першої інстанції відповідачем:

- копія поясненнь свідка ОСОБА_3 від 17.06.2024 року;

- копія поясненнь свідка ОСОБА_4 від 17.06.2024 року.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи ч.4 ст.308 КАС України.

Отже, апелянт має обгрунтувати поважність причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі немає жодних обгрунтувань причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що зазначені пояснення свідків датовані 17.06.2024 року, тобто складені до ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі.

Враховуючи імперативність вимог ч. 4 ст. 308 КАС України, апеляційний суд не приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції (копії пояснень свідків), оскільки учасник справи не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Пулинця Богдана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі № 200/2291/24 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв