Справа № 140/9848/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9848/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення №2362 від 26.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКО-ПОЛО» (далі ТзОВ «АРКО-ПОЛО»), яке здійснює, у тому числі, міжнародні вантажні перевезення. У ТзОВ «АРКО-ПОЛО» позивач займає посаду водія-експедитора, що підтверджується наказом №200824 від 20.08.2024 та повідомленням про прийняття на роботу від 20.08.2024.

ТзОВ «АРКО-ПОЛО» за ОСОБА_1 було закріплено автомобіль з державними номерними знаками НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , що підтверджується наказом №20.08.24 від 20.08.2024.

Для перевезення вантажу ТзОВ «АРКО-ПОЛО» направило ОСОБА_1 у службове відрядження на 15 діб у період з 21.08.2024 по 04.09.2024, пункт призначення: Україна Німеччина Україна, що підтверджується наказом ТзОВ «АРКО-ПОЛО» №200824 від 20.08.2024 про службове відрядження.

Дані про ОСОБА_1 , як другого водія вантажівки, який здійснює міжнародні перевезення були внесені у систему «Шлях» ТзОВ «АРКО-ПОЛО», що підтверджується фото-копією заявки.

26.08.2024 позивач, здійснюючи вантажне перевезення в межах доручення ТзОВ «АРКО-ПОЛО», з метою перетину державного кордону на виїзд з України прибув до пункту пропуску «Ягодин».

Відповідачем, в особі заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 , було прийнято рішення №2362 від 26.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону так, як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або підтвердити мету своєї поїздки.

Позивач зазначив, що для перетину державного кордону України було надано посадовій особі відповідача усі необхідні документи, які підтверджують підставу для виїзду.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що під час вивчення документів наданих позивачем на паспортний контроль в уповноваженої посадової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо наявності законних підстав для перетину державного кордону. Тому, посадовими особами було проведено поглиблену перевірку паспортних та інших документів, проведено опитування позивача з метою встановлення мети поїздки за кордон, здійснено фільтраційні заходи. За результатами проведених заходів у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки позивачу було відмовлено в пропуску через державний кордон. Отже, недостатньо лише самого факту наявності документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, оскільки підтвердження мети поїздки є невід`ємною складовою здійснення прикордонного контролю, а тому надання дозволу на перетин державного кордону України є можливим, після усіх необхідних заходів здійснення прикордонного контролю.

Представник відповідача зазначив, що враховуючи вимоги законодавства, рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою державної прикордонної служби.

Включення позивача до системи «Шлях», не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.

З приводу аргументів позивача про те, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на документи, необхідні для подання позивачем, то слід зазначити, що Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають виключний перелік підстав для перетину державного кордону військовозобов`язаними у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, та документи, які подаються для їх підтвердження. Тобто особа, яка з`явилася до відповідного пункту пропуску повинна надати документи, які підтверджують відповідну підставу, яка надає їй право в умовах воєнного стану здійснити перетин державного кордону України.

Вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що правилами перетинання державного кордону не визначено виключний перелік документів, які повинні надаватися при перетині кордону. Особи, які є водіями транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів, мають право на перетин державного кордону України в умовах дії воєнного стану за умови наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Вважає, що позивачем було надано достатню кількість документів та інформації, які повною мірою підтверджували підстави для перетину кордону України.

Представник позивача вказала, що включення особи до системи «Шлях» не є безумовною підставою для її виїзду за кордон, але особа, включена до такої системи, має підстави для перетину кордону у разі відповідності критеріям, наявності підтверджуючих документів та підтвердження мети поїздки, зокрема, як у даному випадку здійснення міжнародного перевезення.

Позивач зробив усе можливе для того, аби належним чином підтвердити підстави для перетину кордону України, здійснюючи свої обов`язки, як водія ТзОВ «АРКО-ПОЛО», зокрема, надав підтверджуючі документи, відповів на усі питання посадових осіб відповідача, зокрема, і щодо місця його реєстрації та щодо того, чому він їде другим водієм, що є рішенням компанії та не заборонено чинним законодавством.

ТзОВ «АРКО-ПОЛО» заздалегідь було подано до інформаційної системи «Шлях» заявку про перетин кордону №3399999, де зазначені дані про водіїв, які здійснюватимуть перетин кордону, у тому числі про позивача, зокрема, вказані його паспортні дані, ідентифікаційний код, дані щодо водійського посвідчення, дані щодо автомобіля, на якому здійснюватиметься перетин кордону на пункті пропуску Ягодин-Дорогуцьк.

Крім того, Правилами перетинання державного кордону визначено, що з метою перевірки паспортних та підтверджуючих документів уповноважені службові особи Держприкордонслужби безоплатно, зокрема шляхом електронної інформаційної взаємодії, у встановленому законодавством порядку одержують інформацію, у тому числі з інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних систем і довідкових систем, реєстрів і банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, зокрема інформацію з обмеженим доступом.

Представник позивача вважає, що рішення посадової особи, яке базується виключно на суб`єктивній оцінці, без чітких доказів чи недостатності документів є порушенням вимог чинного законодавства.

Суб`єктивне судження не може бути єдиною підставою для прийняття рішення про відмову у перетині кордону. У законодавстві чітко визначено, що рішення повинно бути обґрунтованим та базуватися на об`єктивних фактах і документах.

Таким чином, доводи відповідача є необґрунтованими, а оскаржуване рішення №2362 від 26.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону України є протиправним та підлягає скасуванню. Представник позивача просила адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.08.2024 здійснюючи вантажне перевезення в межах доручення ТзОВ «АРКО-ПОЛО», з метою перетину державного кордону на виїзд з України прибув до пункту пропуску «Ягодин».

Для підтвердження права на перетин державного кордону позивач надав наступні документи:

- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- Військово-обліковий документ;

- Витяг з застосунку Резерв+ (з оновленими даними) від 31.07.2024;

- Наказ ТзОВ «АРКО-ПОЛО» про прийняття на роботу №200824 від 20.08.2024;

- Повідомлення про прийняття на роботу від 20.08.2024. ТзОВ «АРКО-ПОЛО»;

- Наказ ТзОВ «АРКО-ПОЛО» про закріплення автомобіля №20.08.24 від 20.08.2024;

- Наказ про службове відрядження №200824 від 20.08.2024;

- Витяг з Укртрансбезпеки про наявність ліцензії у ТзОВ «АРКО-ПОЛО» від 03.09.2024.

За результатами здійснення прикордонного контролю заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) прикордонної служби «Рівне» старшим лейтенантом Едуардом Сидорчуком, прийняте рішення №2362 від 26.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону так, як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або підтвердити мету своєї поїздки.

Вважаючи рішення про відмову у перетинанні державного кордону протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24.25, 27.28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ.

Пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому воєнний стан неодноразово був продовжений відповідними Указами Президента України, та діє по даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до ст. 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частинами 3-5 статті 2 Закону №1710-VI встановлено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень уповноважених державних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ст. 6 Закону №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

За правилами ч.1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Закону №1710-VI форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон №3857-XII).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених таким Законом, та в`їхати в Україну.

На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Статтею 2 Закону №3857-XII визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій зазначеної статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно зі ст.3 Закону №3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону № 3857-XII та інших законів України.

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до пункту 2 вказаних Правил, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що він мав намір перетнути державний кордон України, як водій ТзОВ «АРКО-ПОЛО» (яке має ліцензію на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями, видану на підставі рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) про видачу ліцензії №73 від 14.02.2024). Ліцензія видана на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 календарних днів, наступних за днем його припинення або скасування, що підтверджується витягом Укртрансбезпеки від 03.09.2024.

Відповідно до пункту 2-9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата.

Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.

Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки.

На одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати: один водій на вантажному транспортному засобі ліцензіата; два водії на пасажирському транспортному засобі (автобусі) ліцензіата.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів з дня перетину державного кордону. У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном, установлених цим пунктом, Укртрансбезпека може припинити доступ відповідного ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки на три місяці.

Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки приймається комісією, до складу якої можуть залучатися представники Мінінфраструктури та інших органів державної влади.

Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки затверджується наказом Голови Укртрансбезпеки.

Наказ про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки оприлюднюється наступного дня після його видання на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки та надсилається ліцензіату на електронну адресу (у разі наявності), що міститься в ліцензійній справі.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Як зазначає позивач за змістом позову для підтвердження права на перетин державного кордону надав:

- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- Військово-обліковий документ;

- Витяг з застосунку Резерв+ (з оновленими даними) від 31.07.2024;

- Наказ ТзОВ «АРКО-ПОЛО» про прийняття на роботу №200824 від 20.08.2024;

- Повідомлення про прийняття на роботу від 20.08.2024 ТзОВ «АРКО-ПОЛО»;

- Наказ ТзОВ «АРКО-ПОЛО» про закріплення автомобіля №20.08.24 від 20.08.2024;

- Наказ про службове відрядження №200824 від 20.08.2024;

- Витяг з Укртрансбезпеки про наявність ліцензії у ТзОВ «АРКО-ПОЛО» від 03.09.2024.

Поряд з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву наголошує, що недостатньо самого факту наявності документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, якщо мета поїздки позивачем не підтверджена.

Суд враховує, що включення позивача до системи Шлях як водія ліцензіата не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон і розгляд питань, що пов`язані із в`їздом чи виїздом осіб в Україну чи за її межі є компетенцію Державної прикордонної служби та її службових осіб, в тому числі прийняття рішень про відмову в перетині державного кордону.

Надаючи оцінку документам, які наявні в матеріалах справи, та які стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

З аналізу законодавства, яке наведено вище, видно, що під час дії воєнного стану водії транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом, та інформація про яких (водіїв) міститься у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека («Шлях»), можуть бути пропущені через державний кордон, лише якщо перетин кордону таким водієм здійснюється на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.

Відповідно до п. 2.13 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для формування висновку про те, що нормами чинного законодавства, чітко визначено категорії водіїв, які можуть бути допущені до керування того чи іншого транспортного засобу в залежності від типу та маси такого транспортного засобу.

Згідно наявної в матеріалах справи копії заявки на перетин кордону в системі «Шлях» позивач мав здійснити в якості другого водія на транспортному засобі марки DAF модель XF460FT, д.н.з. НОМЕР_4 .

За загальновідомою інформацією, яка міститься в мережі Інтернет, споряджена маса транспортного засобу марки DAF модель XF460FT становить 8,5 т, повна 19,5 т.

До матеріалів справи позивачем долучено копію заявки на перетин кордону в системі «Шлях», відповідно до якої у позивача наявне посвідчення водія серії НОМЕР_5 , категорії С, СЕ, В.

Порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами визначено у Положенні про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №511).

Згідно пункту 2 вказаного Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, в тому числі:

- Категорія B легкові автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

- Категорія С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

- Категорія С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

Пунктом 5 Положення визначено, що водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

До керування транспортними засобами категорій В, С1, С, D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, С1Е, СЕ, D1E і DE.

Відповідно, до керування транспортним засобом марки DAF модель XF460FT, який має повну масу 19,5 т згідно Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами можуть бути допущені водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, С1Е, СЕ, D1E і DE.

Поряд з цим, з надана позивачем копія заявки на перетин кордону в системі «Шлях» не є належним доказом на підтвердження права керування в силу встановленої категорії транспортним засобом, повна маса якого становить 3500 кг і більше.

Крім того, з офіційного інтернет-ресурсу Укртрансбезпеки (https://vshlyahu.dsbt.gov.ua/sheet/page/checkApplication) результатом пошуку заявки по відомостям за номером паспорта ОСОБА_1 , який було надано уповноваженій особі відповідача (FL494914) у телекомунікаційній системі «Шлях» є «Заявка відсутня».

Вказане, на переконання суду, є самостійною і достатньою підставою для відмови позивачу у перетині державного кордону в умовах воєнного часу.

З приводу аргументів позивача про те, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на документи, необхідні для подання позивачем, то суд зазначає, що Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають виключний перелік підстав для перетину державного кордону військовозобов`язаними у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, та документи, які подаються для їх підтвердження.

Тобто особа, яка з`явилася до відповідного пункту пропуску повинна надати документи, які підтверджують відповідну підставу, яка надає їй право в умовах воєнного стану здійснити перетин державного кордону України.

З цього можна зробити висновок про те, що відповідач не має можливості визначити підставу, з якої особа має право здійснити перетин державного кордону України, адже право подання необхідних документів для підтвердження тієї чи іншої підстави належить особі, яка перетинає державний кордон.

Відтак аргументи позивача про протиправну відсутність в оскаржуваному рішенні посилання на документи, необхідні для подання позивачем для перетину державного кордону України, суд відхиляє.

Крім того, суд наголошує, що оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України за наявності на те законних підстав.

Наведені висновки свідчать про відсутність підстав до задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Суддя В.В. Дмитрук