Справа № 212/8843/24
Суддя: Власенко М. Д.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/8843/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши ув порядку ч.4 ст.229 КАС України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2024 року адвокат Ряснянська І.С., які діє в інтересах позивача звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 351 від 08 серпня 2024 року, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, справу закрити.

В обґрунтування адміністративного позову вказано, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 серпня 2024 року накладено на позивача штраф у розмірі 17 000 грн за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за фактом того, що 11січня 2024 року військовозобов?язаний ОСОБА_1 під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з терміном прибуття 11 січня 2024 року на 08:00 годин, проте у встановлений термін не прибув, про причини неявки не повідомив. Вважає, що постанова від 08 серпня 2024 року підлягає скасуванню, оскільки вона є безпідставною, незаконною, та такою, що винесена в порушення вимог матеріального законодавства. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 19 травня 2024 року набув чинності Закон № 3696-1Х Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яким ст.210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Натомість, до 19 травня 2024 року норми ч.3 ст.210-1 КУпАП не існувало, отже і на момент вчинення адміністративного правопорушення 11 січня 2024 року норми ч.3 ст.210 КУ пАП взагалі не було. Тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП неможливе. ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, бо дана норма введена в дію лише 19 травня 2024 року, а тому немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано такому суворому стягненню як 17 000 грн штрафу. Притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії. У відповідності до вимог ч.1 ст.38 КУпАП в редакції, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). У даному випадку вчинення позивачем правопорушення не мало триваючий характер, оскільки він не з?явився на виклик по повістці на певну дату та час, а тому строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту вчинення правопорушення. Оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, коли такий не підлягав притягненню до такої відповідальності за вказані дії, тому оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому вказав, що відповідно до абз.6 ч.10 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Частиною 3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що військовий обов`язок включає: дотримання правил військового обліку. ПП 2 1 п.1 Правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів які встановлені в Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, даною постановою визначено: призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військовооблікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. Згідно п.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Отже, 11.01.2024 року позивач військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_1 на підприємстві АТ Криворізька теплоцентраль отримав під особистий підпис повістку про виклик 09.01.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08:00 годин, однак у визначений термін до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, про причини не явки не повідомив. Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 лише 05 серпня 2024 року. Відтак, позивач в період з 11.01.2024 року, будучи належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо не прибував за повісткою. Окрім того, ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні у позовній заяві позивач не зазначив про наявність у останнього будь-яких поважних причин не прибуття до РТЦК та СП. ІНФОРМАЦІЯ_2 22.02.2024 року подано звернення до органів Національної поліції відповідно до ст.259 КУпАП, щодо доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 так, як він вчинив правопорушення за ст.210-1 КУпАП за неприбуття по повістці на 11.01.2024 року. Повторно, ІНФОРМАЦІЯ_2 17.06.2024 року подано звернення до органів Національної поліції відповідно до ст.259 КУпАП, щодо доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_2 були здійснені всі можливі дії, щодо розшуку позивача для притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач умисно, вчинив правопорушення, прибув за повісткою лише 05.08.2024 року, що унеможливлювало його притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст.38 КУпАП. Так як дане правопорушення з боку позивача має тривалий характер, протокол був складений в присутності особи, яка піддається адміністративному стягненню, на момент прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 якої, законодавець встановив відповідальність за порушення Правил військового обліку за ч.3 ст.210 КУпАП. Окремо зазначаємо, що ч.2 ст.210 КУпАП, за якою вважає позивач він мав бути підданий адміністративному стягненню, встановлено: повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак, позивачем було скоєне триваюче правопорушення. Частиною 3 стаття 210 КУпАП, за якою був складен протокол і винесено постанову встановлено: вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З огляду на те, що не постановка позивачем на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 є триваючим правопорушенням, вдповідно, ІНФОРМАЦІЯ_2 не було порушено строки накладання адміністративного стягнення. Враховуючи викладене, вважають позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких вважають, що позивачем хибно зазначено третьою особою Міністерство оборони України, так як позивача притягнуто до адміністративної відповідальності суб`єктом владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_4 , від імені якого розглядати справи та накладати адміністративні стягнення має його керівник. Відносно позивача Міноборони не вчиняло жодних дій, бездіяльності, не приймало жодних рішень, індивідуальних актів, а рішення у справі не впливає на права та обов`язки Міністерства оборони України. ІНФОРМАЦІЯ_4 в межах встановлених законодавством повноважень притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене, просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі

Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, у додаткових поясненнях просив здійснювати розгляд справи без його участі, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року начальником відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 351, згідно якого 11 січня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з терміном прибуття 11 січня 2024 року на 08.00 годин. Проте у встановлений термін ОСОБА_1 не прибув, про причини неявки не повідомив, будь-яких інших відомостей про себе не надав. У зв`язку з чим ОСОБА_1 порушив п.1 ч.1 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, ч.1 п.2 Правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів, які встановлені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, п.2 ч.10 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 08 серпня 2024 року о 14.00 годині у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12, 59-60).

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 № 351 від 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. (а.с.7-8, 13-14, 61-62).

Зі змісту постанови вбачається, що 11 січня 2024 року ОСОБА_1 під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з терміном прибуття 11 січня 2024 року на 08.00 годин. Проте у встановлений термін ОСОБА_1 не прибув, про причини неявки не повідомив, будь-яких інших відомостей про себе не надав. Про дату, місце та час розгляду адміністративного провадження повідомлен, з матеріалами ознайомлений. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строки, які були встановлені у отриманій ним під особистий підпис повістці, він порушив законодавство про оборну, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч.1 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, абз.2 п.1 Правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів, які встановлені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, а також абз.1 п.10 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Згідно розписки від 11 січня 2024 року, ОСОБА_1 отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.00 годину 11 січня 024 року (а.с.63).

Згідно звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 Вих. № 10/2004 від 22 лютого 2024 року, яке адресоване начальнику Відділення поліції № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до ст.259 КУпАП просять доставити до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса задекларованого (зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , який порушує законодавство про оборону, мобілізаційн підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для складання протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.64).

Згідно звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 Вих. № 10/67 від 17 червня 2024 року, яке адресоване начальнику Відділення поліції № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до ст.259 КУпАП просять доставити до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса задекларованого (зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , який порушує законодавство про оборону, мобілізаційн підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для складання протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.65).

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п.2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст.ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до пп.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, згідно з яким повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.

У разі відмови від підписання повістки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - долученої до відзиву особистої розписки позивача, повістка від 11 січня 2024 року на ім`я позивача містить особистий підпис останнього про її отримання.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил військового обліку, є факт його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 11 січня 2024 року о 08:00 годині за повісткою, отриманою 11 січня 2024 року.

Отже, позивач був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в зазначений день та час не з`явився, поважних причин неприбуття не повідомив, чим порушив Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст.245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 6 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст.283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Дослідивши оскаржувану постанову, судом встановлено, що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст.283 КпАП України.

Позивач, не з`явившись 11 січня 2024 року до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на вимогу повістки порушив вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Причини неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтверджені жодними доказами.

Отже, військовозобов`язаний зобов`язаний прибувати до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за їх викликом.

Відповідно до положень ст.210-1 КУпАП (в редакції на момент вчинення адміністративного правопорушення, тобто 11 січня 2024 року) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягало у неявці за повісткою 11 січня 2024 року о 8.00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак його дії кваліфіковано за ч.3 ст.210-1 КУпАП. При цьому зі змісту постанови не вбачається посилання на вчинення ОСОБА_1 триваючого правопорушення, не зазначено період, протягом якого тривало правопорушення, а також дату його припинення та/або виявлення.

Таким чином, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним саме 11 січня 2024 року.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні позивача містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП (в редакції на момент вчинення адміністративного правопорушення, тобто 11 січня 2024 року).

19 травня 2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч.3 ст.210-1 КУпАП не існувало.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія). Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на зміст оскаржуванолї постанови, яка не містить посилань на період, протягом якого тривало правопорушення, суд дійшов висновку, що позивач 11 січня 2024 року об`єктивно не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки норма ч.3 ст.210-1 КУпАП введена в дію лише 19 травня 2024 року.

Таким чином, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, а притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП не може вважатись обґрунтованим, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотньої дії у часі. Крім того, згідно ст.62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідач діяв не на підставі закону, оскаржувана постанова незаконна і має бути скасована, а провадження закрите.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи результат вирішення спору, з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.9, 72, 76, 77, 139, 242-246 КАС України, ст.ст.58, 62 Конституції України, ст.ст.210-1, 268, 280 КУпАП суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 351 від 08 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605 (шісотсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Міністерство оборони України, , юридична адреса: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6.

Суддя: М.Д. Власенко