Справа № 160/9707/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/9707/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

в адміністративній справі №160/9707/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 15.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у не зарахуванні до стажу ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 роботи на посаді судді додатково трьох років у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50 % до 56 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на 6%, а саме з 50% до 56%;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду № 04.2/147/23-с від 20.10.2023 року), з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 23.10.2023 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи позивачки на посаді судді три роки у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50 % до 56 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 , роботи на посаді судді додатково трьох років у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 56% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді додатково три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на 6%, а саме з 50% до 56%.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/147/23-с від 20.10.2023 року, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 23.10.2023 року. Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в силу ч.1 ст.7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивачки на посаду судці, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як три роки. Наведене свідчить про наявність у позивачки права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи за юридичною спеціальністю. Отже, до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: час роботи на посаді судді із дня призначення на посаду судді указом Президента України (11.11.2002 року) по дату ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення (17.10.2023 року) - 20 років 11 місяців 6 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки (стаж роботи в галузі права - робота на посаді заступника начальника - начальник відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції міста Донецька (з 10.11.1999 року по 10.11.2002 року). Загальний стаж роботи судді, який дає позивачці право на відставку, станом на дату ухвалення рішення Вищою радою правосуддя становить 23 роки 11 місяців 6 днів. За положеннями ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Тобто, розмір щомісячного довічного грошового утримання мав би становити 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, проте відповідач протиправно його визначив на рівні 50%.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що спірним питанням є зарахування до стажу роботи, що дає судді право на одержання щомісячного довічного грошового утримання (крім роботи на посаді судді) - три роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше. Зазначений період зарахований до загального страхового стажу, але не підлягає зарахуванню до суддівського стажу. Закон №1402-VII, чинний на час розгляду справи, та визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, і ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді. Закон України "Про статус суддів", на який посилається Позивач втратив чинність 01.01.2012.

Зауважив, що за загальновстановленими принципами права, закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час чинності якого вони настали або мали місце.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка указом Президента України від 11.11.2002 року №1001/2002 призначена на посаду судді Пролетарського районного суду міста Донецька строком на 5 років.

Постановою Верховної Ради України від 18.09.2008 року № 524-VI позивачка обрана на посаду судді місцевого Пролетарського районного суду міста Донецька безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 03.03.2011 року №3088-VI позивачка обрана на посаду судді апеляційного суду Донецької області.

Указом Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 позивач переведена на роботу на посаду судді Донецького апеляційного суду.

Рішенням Голови Верховного Суду від 29.09.2022 року № 467/0/149-22 відряджена до Дніпровського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.10.2023 року№ 982/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду (відряджена до Дніпровського апеляційного суду для здійснення правосуддя) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу голови Дніпровського апеляційного суду № 261/к від 19.10.2023 року у зв`язку з поданням заяви про відставку, 20.10.2023 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Дніпровського апеляційного суду.

При звільненні для пред`явлення до органів Пенсійного фонду України ОСОБА_1 була видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (вих. № 04.2/147/23-с від 20.10.2023 року), згідно якої станом на 20.10.2023 року суддівська винагорода позивачки, яка враховується для призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складала 227 016 грн., у тому числі: посадовий оклад - 126 120грн., доплата за вислугу років - 100 896грн., а також, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, згідно якому стаж позивача складає:

- 03 роки 00 місяців 00 днів з 10.11.1999 року по 10.11.2002 року робота на посаді - заступник начальника - начальник відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції міста Донецька;

- 08 років 04 місяці 12 днів з 11.11.2002 року по 22.03.2011 року - суддя Пролетарського районного суду м. Донецька;

- 07 років 06 місяців 08 днів з 23.03.2011 року по 01.10.2018 року - суддя апеляційного суду Донецької області;

- 04 роки 00 місяців 05 днів з 02.10.2018 року по 06.10.2022 року - суддя Донецького апеляційного суду;

- 01 рік 00 місяців 14 днів з 07.10.2022 року по 20.10.2023 року - суддя Дніпровського апеляційного суду (в порядку відрядження ).

Всього 23 роки 11 місяців 09 днів.

23.10.2023 року позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці.

Пенсійним фондом призначено щомісячне довічне грошове утримання судці у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (за наявності стажу роботи на посаді судді повних 20 років).

Позивачка вважає, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання з 23.10.2023 року пенсійний фонд не врахував при розрахунку стажу роботи судді стаж роботи позивачки у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше.

15.02.2024 року позивачка до відповідача подала заяву про зарахування до стажу роботи судді 3 роки стажу роботи у сфері права та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці.

Вказане письмове звернення надіслано засобами поштового зв`язку у відповідності до вимог ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» із зазначенням відомостей про засоби зв`язку, а саме адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

За повідомленням АТ «Укрпопгга» рекомендований лист за №110 отримано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 21.02.2024 року.

12.03.2024 року позивачка звернулася до відповідача за допомогою електронного звернення про результати розгляду заяви.

20.03.2024 року на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на звернення позивачки від 15.02.2024 року (вх. № 9046/3-0400-24 від 20.02.2024) повідомило, що оскільки у відповіді на звернення міститься конфіденційна інформація, відповідь направлено на поштову адресу, яка зазначена у електронній пенсійній справі.

Позивачка вважає, що її право на пенсійне забезпечення порушено.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІП.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Рішення про звільнення судці з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в його правовому регулюванні та джерелах фінансування.

Отже рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів.

Тобто саме судді мають право на щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя, який вийшов у відставку, має право обрати замість щомісячного довічного грошового утримання (яке регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів») інший вид соціального захисту, а саме пенсійне забезпечення (яке регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Водночас, позивачка обрала особливу форма соціального забезпечення суддів у відставці - щомісячне довічне грошове утримання (а не пенсійне забезпечення).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно рішення Вищої ради правосуддя від 17.10.2023 №982/0/15-23 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, станом на дату ухвалення рішення Вищою радою правосуддя становить 23 роки 11 місяців 6 днів (а.с.17-20).

Отже, загальний стаж роботи позивачки становить 23 роки 11 місяців 6 днів.

Однак, Вища рада правосуддя у своєму рішення зазначила, що час роботи на посаді судді (з 11.11.2002 по 17.10.2023) становить 20 років 11 місяців 6 днів.

Таким чином, час роботи на посаді судді позивачки становить 20 років 11 місяців 6 днів.

Вказане рішення Вищої ради правосуддя від 17.10.2023 №982/0/15-23 не оскаржене, не скасоване, є діючим.

Стаття 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІП в встановлює, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, вказаною нормою визначено яка саме робота зараховується до стажу роботи на посаді судді.

При цьому, матеріалами справи підтверджується (рішення Вищої ради правосуддя від 17.10.2023 №982/0/15-23), що позивачці зараховано до загального стажу її роботи стаж роботи в галузі права - робота на посаді заступника начальника - начальник відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції міста Донецька (з 10.11.1999 по 10.11.2002).

Водночас, частиною 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІП визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, вказана норма встановлює, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років (а не на іншій посаді) збільшується розмір щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, оскільки позивачка має стаж роботи на посаді судді 20 повних років, то її щомісячне довічне грошове утримання становить 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, стаж, роботи позивачки в галузі права, який давав право на призначення на посаду судді може бути зарахований до загального стажу роботи позивачки, при цьому цей стаж роботи не вплине на збільшення відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тобто щомісячне довічне грошове утримання позивачки не збільшиться, а залишиться у розмірі 50%.

Так, зазначений період роботи позивачки зарахований до загального страхового стажу, але не підлягає зарахуванню до суддівського стажу.

Зокрема, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІП, визначає єдиний підхід щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Натомість, стаття 137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді.

Закон України "Про статус суддів", на який посилається Позивачка втратив чинність 01.01.2012, тому відсутні підстави для застосування норм цього закону.

Як наслідок, відсутні підстави для збільшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, правова позиція, що викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18 - не спростовує висновки, що покладені в основу цього рішення.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії судців Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судці на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судці їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судці станом на дату призначення їх на посаду.

Оскільки загальний стаж роботи позивачки становить 23 роки 11 місяців 6 днів, а стаж роботи на посаді судді 20 років 11 місяців 6 днів, то відсутні підстави для збільшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 10.10.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко

суддя А.В. Суховаров