Справа № 346/4228/24
Суддя: Третьякова І. В.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/4228/24
Провадження № 2-а/346/56/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

представника позивача Курко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

02.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом в якому просив: поновити йому пропущений з поважний причин строк на оскарження та скасувати постанову поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції ОСОБА_2 серії ЕНА № 2639819 від 19.07.2024р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19.07.2024р. о 21:15 год. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців здійснював рух на транспортному засобі у якого номерний знак є недостатньо освітленим, чим порушив п. 2.9 в ПДР України. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною, оскільки він рухався на автомобілі «Mercedes Vito» в денну пору доби, а тому освітлення від нього не вимагалося, хоча він все ж таки його ввімкнув. Крім цього, перед початком руху, ним було оглянуто свій автомобіль, на якому всі світлові пристрої працювали справно в тому числі і освітлення заднього номерного знаку. В ході спілкування з працівниками поліції, які поводили себе зухвало, він їм пояснював, що всі зовнішні світлові прибори на його автомобілі є справними і жодних порушень правил дорожнього руху він не вчиняв, його номерний знак не забруднений та чітко проглядається з дистанції 20 м., його розміри, форма, позначення, колір і розміщення не змінені, добре освітлений. Проте, працівники поліції повідомили, що відносно позивача буде складено адміністративні матеріали, на його прохання надати можливість усунути несправність не реагували, нічого не пояснювали, розгляд справи не проводили, з документами не ознайомлювали, право на захист не роз`яснили. ОСОБА_1 наголошує, що керував автомобілем в світлу пору доби з підсвіченням номерних знаків і ПДР не порушував, а відтак вважає своє притягнення до адміністративної відповідальності безпідставним, оскільки доказів його вини до оскаржуваної постанови не долучено і з ними його не ознайомлено. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.08.2024р. ОСОБА_1 було поновлено строк на звернення до суду. У справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують його доводи і заперечення.

10.09.2024р. до суду надійшов відзив в якому представник ГУНП в Івано-Франківській області Корнутій М. просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що 19.07.2024р. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків інспектором СРПП ОСОБА_2 було встановлено, що транспортний засіб «Mercedes Vito» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням, як стало потім відомо ОСОБА_1 , що рухався в АДРЕСА_1 , на якому недостатньо освітлювався задній номерний знак, що не давало чітко розібрати символи зображення на державному номерному знаку, чим порушено п. 2.9 в ПДР. Зупинивши транспортний засіб інспектор підійшов до водія, представився йому та проінформував його про порушення ним ПДР, а також надав можливість переконатися в наявності порушення, підтвердженням чого є запис з бодікамери поліцейського. Перевіривши документи водія та встановивши факт порушення, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 121-3 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн., попередньо ознайомивши його з правами, передбаченими ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП. З приводу доводів позивача, представник відповідача вказав, що вони є хибними та направлені на уникнення адміністративної відповідальності. Згідно п. 1.10 ПДР України, темною порою вважається частина доби від заходу до сходу сонця. ОСОБА_1 було зупинено о 21:15 год., а згідно сонячного календаря на 19.07.2024р., в Івано-Франківській області захід сонця відбувся о 20:18 год. Відтак, керування позивачем автомобілем відбувалось вже в темну пору доби, а не в денну, як стверджує позивач, і на ньому повинно було бути ввімкнутим освітлення номерних знаків. Крім цього, не відеозаписі ОСОБА_1 не заперечував несправність підсвітки на транспортному засобі та зазначає, що не буде усувати вказану несправність. Таким чином, дії інспектора по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності були правомірними, а оспорювана позивачем постанова є законною і, на думку представника відповідача, не підлягає скасуванню.

Позивач відповідь на відзив до суду не подавав.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Згідно довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2024р., яка була долучена до справи за клопотанням представника позивача, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призивом під час мобілізації.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що перед початком руху ОСОБА_1 оглянув свій транспортний засіб, який був повністю в справному стані. Рухаючись в населеному пункті, він ввімкнув всі світлові прилади, номерний знак на його автомобілі також був добре освітлений та не забруднений. Рух автомобіля відбувався в денну світлу частину доби і не потребував освітлення номерного знаку. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували протилежного, а саме керування в темну пору доби, оскільки на відеозаписі час зафіксовано 21:06 год., в спірній постанові час керування транспортним засобом зазначено 21:15, і згідно даних гідрометцентру захід сонця 19.07.2024р. відбувся о 21:13год. Також посилався на порушення права позивача на захист при розгляді інспектором справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесенні відносно нього постанови.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

З`ясувавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 121-3 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Підставою для притягнення стало порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України при наступних обставинах. Вказано, що 19.07.2024р. о 21:15 год. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «Mercedes-Benz Vito 110 D» АТ 7623 ЕТ, у якого державний номерний знак є недостатньо освітленим.

Вважаючи вказану постанову незаконною позивач оскаржив її до суду.

Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 30.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Пунктом 2.9 в ПДР визначено, що водієві забороняється

керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що зокрема неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Диспозицією ч.1 ст. 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Заперечуючи проти позову, представником відповідача до відзиву було долучено відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, на перших секундах якого зафіксовано, як службовий автомобіль поліції рухається за автомобілем «Mercedes-Benz Vito 110 D» АТ 7623 ЕТ, на якому ввімкнені габаритні вогні, задній номерний знак не освітлюється. Згідно налаштувань технічного засобу відеозапису, вказані обставини мають місце 19.07.2021р. о 21:06:05 год.

В позовній заяві та в поясненнях, які були надані представником позивача в судовому засіданні, було наголошено на тому, що керування автомобілем ОСОБА_1 мало місце в світлу пору доби, а не в темну. Сторона позивача вказувала, що перед початком руху ОСОБА_1 оглядав та перевіряв справність свого транспортного засобу, в тому числі і освітлювальні прилади на ньому. При цьому, позивачем та його представником не заперечувалось, що на момент зупинки працівниками поліції автомобіля «Mercedes-Benz Vito 110 D» НОМЕР_1 , дійсно мала місце технічна несправність підствітки заднього номерного знаку.

Згідно визначень, які містяться п. 1.10 ПДР, під темною порою доби розуміється частина доби від заходу до сходу сонця.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні вказував, що на долученому до відзиві відеозаписі зупинка автомобіля зафіксована о 21:06 год., в оспорюваній постанові зазначено дату та час вчинення правопорушення 19.07.2024р. о 21.15 год., а захід сонця того дня, згідно даних гідрометеослужби України, відбувся о 21:13 год. Таким чином, представник позивача вважав, що на момент зупинки водій ще не мав обов`язку ввімкнути зовнішнє освітлення, оскільки пора доби була ще світлою.

Проте, з вказаними доводами представника позивача суд не може погодитися, оскільки останнім належними та допустимими доказами дані обставини підтверджені не були. Зокрема, представник не довів, що захід сонця 19.07.2024р. в Івано-Франківській області мав місце саме о 21:13 год., а не раніше, що дозволяло ОСОБА_1 керувати транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Крім цього, суд бере до уваги, що п. 2.9 в ПДР забороняє водієві керувати транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком не лише в темну пору доби, а й в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, недостатня видимість видимість дороги в напрямку руху менше ніж 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

З долученого до справи відеозапису слідує, що погодні умови на момент здійснення зйомки сухі; туман, дощ, снігопад відсутні, проте подія зупинки відбувається в напівтемряві, в передвечірній час, тобто у сутінках, що зобов`язувало водія ввімкнути освітлення номерного знаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про підтвердження ними порушення ОСОБА_1 п.2.9 в ПДР, а відтак вважає притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП правомірним, а винесену відносно нього постанову серії ЕНА № 2639819 законною, і підстав для її скасування не вбачає.

Доводи представника позивача про порушення права на захист ОСОБА_1 під час винесення відносно нього оспорюваного рішення, суд також знаходить неспроможними, оскільки на відеозаписі зафіксовано факт роз`яснення працівником поліції особі прав, передбачених ст.. 63 Конституції України та ст.. 268 КУпАП. В ході спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 вказує, що бажає скористатись послугами адвоката. При цьому, поводить себе грубо, нахабно, не стримано, підвищує голос, огризається та відверто провокує конфліктну ситуацію з поліцейськими. У відповідь на своє клопотання, працівник поліції зазначає, що ОСОБА_1 не є затриманим, ніяким чином не обмежений у своїх правах та за своїм бажанням може викликати собі захисника і скористатися його послугами. З огляду на вказані обставини, суд не вбачає порушення права позивача на захист, оскільки останній заявивши про намір скористатися правовою допомогою, жодних реальних дій для цього не вчинив, а у представника поліції не виникло обов`язку залучати ОСОБА_1 адвоката за призначенням.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанову поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Михайльчука Юрія Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 121-3 ч.1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: Третьякова І. В.