Справа № 160/25147/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
04.10.2023 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
13.10.2023 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльністю - не видачу Військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою.
- визнати протиправною бездіяльністю - не виплату Військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 сум основного грошового забезпечення за період з 01.03.2023р. по 20.09.2023р.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 суми основного грошового забезпечення за період з 01.03.2023р. по 20.09.2023р.
- визнати неправомірними та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 року №89, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині від 02.04.2023 р. № 92, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.04.2023 р. № 64-РС, винесені відносно солдата ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року у справі № 160/5568/23 зокрема зобов`язано відповідача розглянути рапорт позивача від 14.02.2023 року та вирішити питання про надання направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби. Разом з тим відповідач не склав і не видав позивачу вказаного направлення із додатковими документами. Також позивач зазначає, що відповідач діяв протиправно штучно створивши умови для невиплати позивачу з 01.04.2023 року сум грошового забезпечення, оскільки з однієї сторони не виконував обов`язку виконати судове рішення та надати позивачу документи для проходження ВЛК з подальшим поверненням до служби, та водночас у цей період не виконував обов`язку по виплаті грошового забезпечення, посилаючись на винесені ним неправомірні накази.
Ухвалою суду від 18.10.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 19.02.2024 року повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази внесення до «Книги обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_1 » реєстраційних записів щодо реєстрації згідно вимог Інструкції №127 про діловодство в ЗСУ: наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 року №89, наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині від 02.04.2023 р. № 92, наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.04.2023 р. № 64-РС, а також завірені копії вказаних наказів
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду завірені належним чином документи у 10-денний строк з дня отримання ухвали суду.
30.09.2024 року представником Військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач відсутній у розташуванні військової частини, а саме здійснив не повернення з лікувального закладу, тому позивачу потрібно повернутися в розташування військової частини та надати відповідні та наявні документи. Також відповідач зазначає, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Саме на виконання вимог діючого законодавства України, діючи в межах законодавчої бази України, з метою не допущення нанесення збитків державі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2023 року № 82, позивач знятий з грошового забезпечення з 23.03.2023 року.
15.10.2024 відповідачем надано витребувані документи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.03.2022 року №64 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 березня 2022 року зараховано до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначено на посаду стрільця-снайпера 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової НОМЕР_1 , ВОС 100672А і вважається таким, що з 03 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдат». Зараховано на продовольче забезпечення з 04 березня 2022 року. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, зобов`язано виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 130 % посадового окладу.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2022 року №234 вважаються такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з відпустки за сімейними обставинами з 20 серпня 2022 року: солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на продовольче забезпечення з 21 серпня 2022 року. Підстава: відпускний квиток № 772 від 10.08.2022 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року № 253 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (ящо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманням поранення або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) вивести в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 наступних осіб рядового, сержантського та старшинського складу, з 06.09.2022 року та утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 та залишити на усіх видах забезпечення: солдата ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Підстава: наказ командира військової частини (по особовому складу) від 06.09.2022 року № 272-РС
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.10.2022 року №298 вважаються такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з лікувального закладу з 20.10.2022 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 : солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на продовольче забезпечення з 21 жовтня 2022 року. Підстава: довідка військово-лікарняної комісії вх. № 302 від 07.10.2022 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2023 року №92 солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира, (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення), відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вважається таким який, з 02.04.2023 року знаходиться у розпорядженні командира, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Підстава: наказ командира військової частики НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02 квітня 2023 року № 64-РС.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року у справі № 160/568/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України про визнання невидачі довідки протиправною бездіяльністю, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано невидачу військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини з 12.10.2022 року протиправною бездіяльністю.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини отримання поранення, отриманого 04.09.2022 року при участі в бойових діях по захисту Батьківщини.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та вирішити питання про надання направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дня перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку з пораненням (контузією, травмою каліцтвом).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не видачі позивачу направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії, та, вважаючи протиправними оскаржувані накази, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби, передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закону № 2232-ХІІ).

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402 визначено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи, зокрема є: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Керівники органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, за потреби, направляють на медичний огляд ВЛК військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання в дисциплінарному батальйоні або до кримінального покарання у вигляді арешту.

У силу положень ст.110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-ХIV(далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно з ст.111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

За правилами ст.117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,-звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів а моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

Відносини з приводу розгляду звернень військовослужбовців додатково деталізовані нормами Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016р. №735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.01.2017р. за №94/29962; далі за текстом - Інструкція №735).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Інструкції №735 посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції №735 рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

За правилами п.5 розділу ІІІ Інструкції №735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Як то згадано у п.7 розділу ІІІ Інструкції №735, відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №735 визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Отже, аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться, в тому числі й командирами військової частини, у якій військовослужбовець проходить військову службу.

При цьому, військовослужбовець, що подав рапорт має право отримати відповідь та/або інформацію за результатом розгляду поданого ним рапорту.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року у справі № 160/568/23, зокрема було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та вирішити питання про надання направлення на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 для встановлення ступеня придатності до військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Зважаючи на те, що рапорт позивача, відповідачем не розглянуто, суд дійшов висновку, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 допущено бездіяльність щодо не розгляду рапорту від 14.02.2023 року.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми встановлено, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення" роз`яснив, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача.

Беручи до уваги вищенаведене, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та не видачу Військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою, а також зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та видати солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою.

Щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суми основного грошового забезпечення за період з 01.03.2023 року по 20.09.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Суд зазначає, що в позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує, в чому полягає протиправність оскаржуваних наказів.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено протиправність винесення оскаржуваних наказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 року №89, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині від 02.04.2023 р. № 92, наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.04.2023 р. № 64-РС, винесені відносно солдата ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплаи судового збору.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та не видачу Військовою частиною НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 14.02.2023 року та видати солдату ОСОБА_1 направлення для проходження штатної військово-лікарської комісії із необхідними службовими документами, службовою і медичною характеристикою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко