Справа № 141/597/24
Суддя: Климчук С. В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 141/597/24
Провадження № 2-а/141/9/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу №141/597/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 1910 від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

30.09.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 від 20.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 1910 від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.08.2024 відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП. У протоколі було зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 30.08.2024 о 10 год 00 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованому за адресою АДРЕСА_1 , у каб. № 4.

30.08.2024 він прибув у зазначений у протоколі час за вищевказаною адресою для того, щоб ознайомитися з матеріалами справи та надати пояснення, однак розгляд справи не бло проведено.

В подальшому 17.09.2024 на адресу позивача надійшов лист №7/3271 від 12.09.2024, а також копія постанови від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Таким чином, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було розглянуто матеріали справи про адміністравтине правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП, та винесено постанову № 1910 від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у відсутність позивача.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що жодних клопотань про розгляд справи у його відсутність він не подавав, а тому, в даному випадку, він був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне праворушення про притягнення його до адміністративне правопорушення та надавати пояснення по суті справи, відтак вважає, що оспорювана постанови винесена з грубим порушенням ст. ст. 268, 278, 279, 280 КУпАП.

Також позивач зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови № 1910 від 30.08.2024 убачається, що він порушив вимог абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 1 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, оскільки не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, оскільки по досягненню 25-річного віку переданий в запас, а з листопада 2010 року по 22 серпня 2024 року він не прибув за зареєстрованим місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на облік.

З даним формулюванням позивач не погоджується, оскільки він отримав повістку № 3605, у якій зазначено, що йому потрібно з`явитися 26.08.2024 о 09:00 год до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних.

Однак, коли позивач ОСОБА_1 з`явився 26.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його відразу було складено протокол № 125 від 22.08.2024 за ч.3 ст. 210 КУпАП

Таким чином, позивач вважає, що не порушив Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки з`явився на вимогу ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою №3605 в зазначену дату та час. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_2 чи органи виконавчої влади не зверталися до органів Національної поліції України щодо розшуку позивача, як громадянина, який ухиляється від виконання військового обов`язку.

Водночас, станом на 2010 року (коли позивач досяг 25-річного віку) ст.210 КУпАП взагалі не містила ч.3, а зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та норма ч.3 ст. 210 КУпАП була введена у дію лише 19.05.2024.

Разом з тим, при винесення оскаржуваної постанови за правопорушення, яке було вчинено у 2010 році, відповідачем не враховано норми ч.7 ст. 38 КУпАП

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 вважає, що він не порушував правил військового обліку та заперечує факт вчинення ним адміністративнго правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, а тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 1910 від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Ухвалою суду від 07.10.2024 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №141/597/24, призначено справу до розгляду на 17.10.2024, витребувано у ОСОБА_1 докази щодо його перебування на військовому обліку, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріали адміністративної справи по адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за наслідками розгляду якої т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову № 1910 від 30.09.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а також установлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

17.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву від 17.10.2024, в обґрунтування якого зазначено, що 22.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 в особі інспектора відділення обліку мобілізацйної роботи сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено протокол за № 125 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП. Об`єктивною стороною правопорушення є не перебування позивача на війському обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

При складенні протоколу були зазначені законні і підзаконні акти, що діяли на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, оскільки ОСОБА_1 , який згідно протоколів засідань комісій по приписці ІНФОРМАЦІЯ_7 № 8 від 10.11.2010 був визнаний придатний до військової служби та зарахований в запас згідно п.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», станом на 22 серпня 2024 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Таким чином, з 10.11.2010 у позивача виник обов`язок особисто прибути до РВК та вчинити дії, направлені на постановку на військовий облік військовозобов`язаних та отримати військово-обліковий документ.

Однак позивач не прибув у РВК/РТЦК з 2010 року по 2023 рік, та частково у 2024 році. На момент розгляду адміністративної справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 не було подано доказів, що спростовували не прибуття в цей період позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому ним було вчинено триваюче правопорушення порушення правил військовогообліку в частині не перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних у період з 10.11.2010 по 22.08.2024, яке було зафіксовано та припинено протоколом № 540/481 від 15.07.2024.

Представник відповідача зазначає, що стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил військового обліку. На момент вчинення правопорушення кваліфікувалось ч.1 ст. 210 КУпАП, з 23.04.2021 за кваліфікуючим складом адміністративного правопорушення вчинення в особливий період кваліфікувалось за ч.2 ст. 210 КУпАП. 19.05.2024 було внесено зміни до КУпАП, згідно яких кваліфікуючий склад адміністративного правопорушення вчинення в особливий період винесено в третю частину.

Отже, з 19.05.2024 по 22.08.2024 триваюче правопорушення правил військового обліку ОСОБА_1 кваліфікується за ч.3 ст. 210 КУпАП.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Окрім того, постанова по справі про адміністративне правопорушення №1910 від 30.08.2024 була винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 , який виконував обов`язки згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 244 від 26.08.2024.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши заяву під час складення протоколу про розгляд справи за його відсутності.

Отже, постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 № 1910 від 30.09.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн видано у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та законами України. А тому представник відповідача вважає, що жодних правових підстав для визнання оскаржуваної постанови № 1910 від 30.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП протиправною та скасування її немає, свободи та інтереси позивача по даному адміністративному позову відповідачем порушено не було.

На підставі викладеного представник відповідача вважає вимоги позовної заяви безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи № 141/597/24, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступних висновків.

Згідно повістки № 3605 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , потрібно було з`явитись до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 26.08.2024 о 09:00 год.

Відповідно до протоколу № 125 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, складеного інспектором відділення обліку мобілізаційної роботи сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 , громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , порушив вимоги абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 1 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, оскільки ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з протоколу комісії по приписці ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10.11.2010 № 8 ОСОБА_1 по досягненню 25-річного віку переданий у запас. ОСОБА_1 у листопаді 2010 року мав би прибути до ІНФОРМАЦІЯ_7 для постановки на військовий облік та отримання військово-облікового документу, однак до сьогоднішнього дня цього не зробив. Із заявою про взяття на військовий облік військовозобов`язаних до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся 22 серпня 2024 року.

У протоколі № 125 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП зазначено, що за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, громадянин підлягає притягненню до адміністратвиноївідповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Також у протоколі № 125 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год 00 хв 30 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , каб. 4, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, ОСОБА_1 був ознайомлений із протоколом та надав письмові пояснення, зокрема, пояснив, що йому ніхто не повідомляв про те, що він має стати на військовий облік та не було потреби з`являтися до військомату. З необізнаністю законодавства України у 2010 році та до сьогоднішнього дня не став на військовий облік військовозобов`язаних за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання у територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги абз.6 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вину свою визнав повністю, просив розглядати справу без його участі.

Як убачається з постанови № 1910 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 30.08.2024, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 підполковник ОСОБА_4 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , установив, що згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення за вх.№7/5129 від 22.08.2024 року гр. ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 1 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, оскільки ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням правил військового обліку. ОСОБА_1 , згідно протоколу № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10.11.2013 по досягненню 25-річного віку переданий в запас, з листопада 2010 року по 22 серпня 2024 року ОСОБА_1 не прибув за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік.

За порушенням правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Постановою № 1910 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 30.06.2024 на гр. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень).

Вважаючи постанову № 1910 від 30.09.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 згідно заявленого адміністративного позову просить її скасувати.

Визначаючись щодо заявлених вимог та установлених обставин, суд керується наступним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, ухваленого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно дост. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Відповідно до ч. 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Отже, станом на 30.08.2024 (дата розгляду справи про адміністративне правопорушення) діяв особливий період.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Законом України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу"(в редакції від 10.02.2010, яка діяла станом на 21.11.2010 - день досягнення ОСОБА_1 25 років) було передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, які досягли граничного (25-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(в редакції від 10.02.2010) визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

Натомість стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом листопада 2010 року- серпня 2024 року.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 1 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(в редакції від 10.02.2010) виконання військового обов`язку, який включає також і дотримання правил військового обліку, громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Аналогічні положення закріплені і в ч. 7 ст. 1 діючої редакції статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де зазначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Судом установлено, що належні та допустимі докази, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом листопада 2010 року-серпня 2024 року у матеріалах справи № 141/597/24 відсутні, та будь-яких посилань на них при винесенні оскаржуваної постанови не має, що виключає вказівку відповідача на триваюче правопорушення.

Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу"до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ частина 10 статті 1 викладена в новій редакції та визначає, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Також 19.05.2024 року з набранням чинності Закону №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3ст. 210 КУпАП не існувало, а з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно ч.7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

При цьому, особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, коли була оголошена перша хвиля часткової мобілізації у зв`язку з російською агресією, та діє і зараз, про що також зазначив Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормоюКУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення, яке передбачене за ч.3 ст. 210 КУпАП у листопаді 2010 року, оскільки норма ч.3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 було піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн та зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотної дії у часі.

Крім того, згідност. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.ч. 1, 3ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали, а також матеріали фото- чи відеозйомки вчиненого порушення.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 р. по справі №338/1/17.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, крім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова № 1910 від 30.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 210 КУпАП накладено штраф в розмірі 17 000,00 гривень, прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

При цьому, інші заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позов, суд до уваги не приймає, оскільки вони повністю спростовуються установленими обставинами та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень ч. 1 ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 38, 210, 251, 256, 268, 280, 283-284, 287, 288, 293, 294 КУпАП, ст.ст. 2, 4, 8, 9, 11, 71-79, 194, 241-244, 246, 250, 255, 268, 269, 271, 272, 286, 292, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову № 1910 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену 30.08.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 , якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000,00 гривень.

3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , за ч.3 ст. 210 КУпАП закрити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

5. Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду оформлено та виготовлено 22.10.2024.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Климчук