Справа № 520/20897/24
Суддя: Ширант А.А.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

22 жовтня 2024 року справа № 520/20897/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 70 від 14.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачці пенсію за віком з дня первинного звернення із заявою та зарахувати до страхового стажу період роботи з 26.11.1985 по 01.11.1988 на посаді інженера відділу праці та заробітної плати в Харківському обласному управлінні місцевої промисловості (мовою оригінала «Харьковский облместпром») та період роботи з 04.06.1996 по 19.12.2004 на посаді директора магазину Приватної виробничо-комерційної фірми «Континент».

Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання

Згідно зі ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. При цьому у вказаних справах заявами по суті справи є позов та відзив.

Ухвалою суду 31.07.2024 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачам надати відзив на позов. Вказану ухвалу надіслано відповідачам до Електронного кабінету в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулась до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком, в задоволенні якої рішенням № 70 від 14.06.2024 відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховані певні періоди, оскільки записи містять виправлення та відтиск печатки непридатний для читання; в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період, період роботи не співпадає з періодом, зазначеним у трудовій книжці, тощо.

Позивачка з відмовою у призначенні пенсії за віком не згодна, вважає її протиправною, а рішення про відмову таким, що підлягає скасуванню.

Заперечення відповідача

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - заперечив позовні вимоги та вказав, що позивачка 07.06.2024 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою. В результаті розгляду заяви винесене рішення № 70 від 14.06.2024 про відмову в призначені пенсії. Оскільки відповідно ст. 26 Закону України № 1058, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу 31 року, а у позивачки такого стажу немає.

Зазначає, що за доданими документами підстав для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 26.11.1985 по 01.11.1988 згідно трудової книжки немає, оскільки записи до внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: наявні виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Окрім того відсутні підстави для зарахування періоду трудової діяльності з 04.06.1996 по 19.12.2001 оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відтиск печатки непридатний для читання та в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - відзив на позов у встановлений судом строк не надав, причин поважності його неподання не повідомив.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Обставини, встановлені судом та зміст правовідносин

Позивачка 07.06.2024 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з метою оформлення пенсії за віком, Т.1, а.с. 7.

У результаті розгляду заяви позивачки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення № 70 від 14.06.2024, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік, Т.1, а.с. 7.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років, вік заявниці - 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік., а страховий стаж позивачки становить 21 рік 9 місяців 0 днів.

Також у рішенні зазначено, що за документами, які додані до заяви, до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1982, зокрема:

- з 26.11.1985 по 01.11.1988, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: наявні виправлення в даті наказу на прийняття на роботу;

- з 04.06.1996 по 19.12.2004, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відтиск печатки непридатний для читання та в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період. До переліку документів долучено довідку №150 від 19.12.2004 про період роботи в ПВКФ Континент з 04.06.1996 по 19.12.2004, що не співпадає з трудовою книжкою.

- період трудової діяльності згідно службової записки № 6239/02-16 від 18.04.2024, оскільки службова записка не є документом, на підставі якого підтверджується сплата страхових внесків, Т1, а.с. 7.

Згідно з даними трудової книжки серія НОМЕР_2 від 02.08.1982 - п.п. 6-7 - в період з 26.11.1985 по 01.11.1988 позивачка працювала на посаді інженера відділу праці та заробітної плати в Харківському обласному управлінні місцевої промисловості (мовою оригінала «Харьковский облместпром»), а за період роботи з 04.06.1996 по 19.12.2004 - п.п.15-16 - на посаді директора магазину Приватної виробничо-комерційної фірми «Континент», Т. 1, а.с. 9-11.

Згідно з довідкою ПВКФ "Континент" №150 від 19.12.2004 позивачка в період з 04.06.1996 по 19.12.2004 працювала в ПВКФ Континент на посаді директора, що співпадає з трудовою книжкою Т.1, а.с. 19.

Позивачка, не погодившись із вищевказаним рішенням, звернулась до суду з даним позовом.

Норми права, які застосовує суд: процесуальні та процедурні положення

У Кодексі адміністративного судочинства України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).

Закон України "Про адміністративну процедуру" № 2073-IX від 17.02. 2022 (далі Закон № 2073-IX) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2)конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції, 3)державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля (ст. 1 Закону № 2073-IX ).

Принципи адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4)безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9)ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12)гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту (ст. 4 Закону № 2073-IX).

Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (ст. 10 Закону № 2073-IX).

Вказаний закони передбачає низку принципів, зокрема:

- принцип ефективності: адміністративний орган організовує розгляд та вирішення справ, що належать до його компетенції, з найменшими витратами коштів та інших ресурсів, у простий та ефективний спосіб; адміністративний орган забезпечує розгляд і вирішення справи з вчиненням процедурних дій, що є достатніми та необхідними для належного вирішення справи (ст. 14 Закону).

- принцип презумпції правомірності дій та вимог особи: дії та вимоги особи є правомірними, доки інше не буде доведено під час розгляду та/або вирішення справи; сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності (ст. 15 Закону).

- принцип офіційності: адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом; адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу (ст. 16. Закону).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст. 9 КАС України).

У випадку, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Норми права, які застосовує суд: Конституція та закони

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України ( п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

У ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон України № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон України 1058-IV).

Закон України № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У ч. 3 ст. 4 Закону України № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У ч. 1 ст. 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за наявності страхового стажу - не менше 31 року.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. а ч. 3 ст. 56 Закону України №1788-ХІІ).

При цьому, суд зазначає що положеннями ст. 62 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 по справі № 580/4012/19 (щодо відсутності підстав для виключення періодів роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки), від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17 (щодо обов`язку пенсійного органу установлення права особи на одержання пенсії), від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а щодо підстави для призначення пенсії на пільгових умовах), від 25.04.2019 у справі №593/283/17? від 19.06.2020 по справі № 359/2076/17 (щодо відсутності підстав для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист).

Висновки суду

Суд зазначає, що позивачка, як особа, на яку не покладений обов`язок щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести негативні наслідки за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову в зарахуванні певних періодів до страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту особи.

Як зазначалось, відповідач до страхового стажу не зарахував період роботи з 26.11.1985 по 01.11.1988 роки, оскільки, на його думку, записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: виправлення в даті наказу на прийняття, а період з 04.06.1996 по 19.12.2004 через те, що відтиск печатки непридатний для читання та в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за вказаний період.

Суд вважає, що наявність сумнівів у відповідача - згідно принципу офіційності - може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, допиту свідків, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивачки, що свідчить про порушення відповідачем принципу ефективності та офіційності, визначені в Законі № 2073-ІХ.

Отже документами, які додані позивачкою до заяви, зокрема трудовою книжкою та довідкою ПВКФ "Континент" № 150 від 19.12.2004 повністю підтверджується її робота у спірні періоди з 26.11.1985 по 01.11.1988 та з 04.06.1996 по 19.12.2004.

Враховуючи вищевикладене відповідач не виконав вимоги ст. ст. 4, 10 Закону №2073-IX (не діяв добросовісно та розсудливо для досягнення мети, визначеної законом - соціального забезпечення позивачки згідно зі ст. 46 Конституції України та не керувався логікою з дотриманням вимог законодавства при тлумаченні нормативних положень законів та постанов уряду) а тому прийняв протиправне рішення.

Вищевказане також свідчить, що відповідач не використав свої повноваження з метою, з якою це повноваження надано (пенсійне забезпечення позивачки), а тому рішення відповідача не відповідає вимогам ст. 2 КАС України.

Отже, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період її роботи з 26.11.1985 по 01.11.1988 та період її роботи з 04.06.1996 по 19.12.2004, наслідком чого стало прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачці протиправним та його скасування, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи в період з 26.11.1985 по 01.11.1988 та період її роботи з 04.06.1996 по 19.12.2004 для чого необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву.

Як встановлено з матеріалів справи, заява позивачки про призначення пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та за результатами розгляду прийнято спірне рішення, отже, відсутні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачці пенсію за віком.

У ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У ч.1 ст. 90 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір, який позивачкою сплачено у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

У ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9,14,73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, 33004, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.06.2024 № 70 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 26.11.1985 по 01.11.1988 на посаді інженера відділу праці та заробітної плати в Харківському обласному управлінні місцевої промисловості (мовою оригінала «Харьковский облместпром») та період її роботи з 04.06.1996 по 19.12.2004 на посаді директора магазину Приватної виробничо-комерційної фірми «Континент».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.06.2024 про призначення пенсії та додані до неї документи з урахуванням висновків суду.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у розмірі 1211,20 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення) та набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Cуддя А.А. Ширант