Справа № 380/791/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/791/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Гавдик З.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУПФ України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУПФ України у Львівській області, щодо відмови ОСОБА_1 виплатити з 01.07.2021 доплати до пенсії в розмірі 2000,00 грн;

- здійснити нарахування та виплату з 01.07.2021 ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000,00 грн., передбаченої Постановою КМУ №713 від 14.07.2021 з урахуванням 100% підвищення грошового забезпечення, та без обмеження загального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- визнати протиправними дії ГУПФ України у Львівській області при перерахуванні розміру пенсії в період з 01.04.2019 по грудень 2019 року застосувавши 75% суми підвищення пенсії замість вимог рішень судів набравши законної сили, про здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням суми підвищення пенсії;

- зобов`язати ГУПФ України у Львівській області провести донарахування та виплату пенсії за період з 01.04.2019 по грудень 2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження її максимальним розміром;

- визнати протиправними дії ГУПФ України у Львівській області, по безпідставному та протиправному зменшенню розміру суми боргу з 216078,83 грн до 191596,54 грн (різниця 24482,29 грн) виконаного в противагу рішенню Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №380/8147/21;

- зобов`язати ГУПФ України у Львівській області провести донарахування та виплату ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 24482,29 грн та звернути до негайного стягнення в межах стягнення за один місяць, єдиним платежем;

- визнати протиправними дії ГУПФ України у Львівській області, щодо відмови застосовувати при перерахунку пенсії 01.04.2019 по теперішній час розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який застосовується при визначенні розміру додаткових видів пенсії;

- зобов`язати ГУПФ України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в період з 01.04.2019 по теперішній час з урахуванням 100% підвищення до пенсії, та щорічного прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність з метою визначення розміру додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальними розміром;

- зобов`язати ГУПФ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплат на суму не виплаченої доплати (від нездійснення виплати доплати щомісячно в сумі 2000,00 грн, за період з 01.04.2019 , а також різниці в розмірі 24482,29 грн, яка утворилася за рахунок зменшення розміру суми боргу та недорахованої суми грошового забезпечення в період з 01.04.2019 по грудень 2019 року), відповідно до вимог Закону України від 19.10.2020 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУкраїни від 21.02.2001 №159;

- відповідно до положень ст. 382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, щоб звіт про виконання судового рішення зобов`язавши відповідача надати звіт про виконання судового рішення у встановлений строк.

Підставою звернення до суду з позовом стало не повне, на думку позивача, виконання відповідачем рішень судів, які набрали законної сили, що призвело до значних щомісячних втрат доходу. Також, оскільки у відповідача перед позивачем утворився значний борг, який тривалий час не виплачується,у зв`язку з протиправними та протизаконними діями, він вважає, що має право на виплату компенсації втрати частини доходів.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді у даній справі відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач відзиву на позов у встановлений строк не подав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Інших заяв чи клопотань по суті спору до суду не надходило.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І групи та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни; також має право на пільги та компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (посвідчення серія НОМЕР_1 від 09.12.2019 та серія НОМЕР_2 від 31.10.2010).

Судом із змісту позовної заяви з`ясовано, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом покликається на протизаконні дії відповідача, щодо невиплати в належному розмірі його пенсії, на виконання рішень суду у справах №380/1407/20, №380/8147/21 та №380/380/2147/23.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішеннями Львівського окружного адміністративного суду Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на корить позивача, зокрема, зобов`язано:

- здійснити перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, із врахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат та висновків суду, зазначених у судовому рішенні (справа №380/1407/20);

- здійснити виплату доплати до пенсії, нарахованої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у справі №380/1407/20 без зменшення її розміру; нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої доплати до пенсії за весь час затримки виплати - з 01.01.2018 по день фактичної виплати доплати до пенсії відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (справа №380/8147/21);

- нарахувати та виплатити з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум (справа №380/21647/23).

Із доказів долучених до позовної заяви суд з`ясував, що позивач звертався до відповідача із заявою від 13.08.2023 про недостовірність нарахувань та виплати пенсії на підставі судових рішень скеред яких №380/8741/21.

Листом від 08.09.2023 відповідач повідомив, що рішення суду виконано а заборгованість буде виплачена в порядку черговості.

Також позивач звертався до відповідача із заявою від 07.12.2023 про нарахування та виплату доплати до пенсії щомісячно в сумі 2000,00 грн.

Листом від 28.12.2023 відповідач повідомив, що проведено нарахування доплати в розмірі 2000,00 грн з 01.07.2021, а зобов`язання про проведення такої виплати без обмеження максимальним розміром на відповідача судом не покладалося.

Позивач вважає, вищеозначені дії та відмови відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з абзацом першим преамбули Закону №2262-ХІІ цим Законом визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Абзацом 3 преамбули Закону №2262-ХІІ встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Щодо вимог, про зобов`язання проведення донарахування та виплату пенсії за період з 01.04.2019 по грудень 2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 21.12.2020 у справі №440/1810/19, від 18.05.2022 у справі №480/2378/21.

Проаналізувавши предмет позову у справі яка розглядається, звернення позивача, надану відповідь та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученнями №Д736, № суд приходить до висновку, що такі дії відповідача не створюють окремого предмету позову, оскільки вчинені в результаті виконання рішень судів, зокрема у справі №380/4107/20, яким захищено право позивача на отримання позивачем пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, із врахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. Суд наголошує, що оспорюваний позивачем період з 01.04.2019 по грудень 2019 року, власне охоплюється тим періодом, щодо якого винесене вищевказане рішення та стосується тих самих правовідносин, тому виокремлювати його у окреме судове провадження суд вважає недоцільним.

Таким чином, фактичною підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою є незгода з діями відповідача, вчиненими саме на виконання такого рішення суду.

Суд наголошує, що постановою державного виконавця від 18.01.2022 відновлено виконавче провадження №65808417, щодо зобов`язання здійснення перерахунку за вищевказаний період. Тобто рішення знаходиться на примусовому виконанні, і вказані обставини є додатковим підтвердженням розгляду вказаного питання саме в порядку ст. ст. 382, 383 КАС України.

Суд зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), п.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від02.02.2021 у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.

Вказане у даному випадку підлягає застосуванню і щодо вимоги про протиправність зменшення розміру суми боргу з 216078,83 грн. до 191596,54 грн (різниця 24482,29 грн.) виконаного в противагу рішенню Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №380/8147/21.

В контексті даної вимоги суд зазначає, що відповідно до статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.

Згідно із статтею 23, пунктами 20, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм.

Отже, виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду, має здійснюватися в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Окрім того, слід зазначити, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги» впроваджено централізоване фінансування виплати пенсій.

Як вже зазначав суд вище, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування викладених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Відповідач при виконанні рішення суду в частині виплати нарахованої на виконання рішення суду заборгованості керується визначеною постановою Правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2 від 26.09.2018 процедурою, відповідно до якої для виплата здійснюється після надходження відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України за механізмом, визначеним згаданим Порядком. Тобто, відповідач в межах своїх повноважень керується чинними на момент перерахунку нормативними актами та зобов`язаний їх виконувати.

Отже, у задоволенні вказаної вимоги теж слід відмовити.

Стосовно вимог, в частині зобов`язання ГУПФ України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії в період з 01.04.2019 по теперішній час з урахуванням 100% підвищення до пенсії, та щорічного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з метою визначення розміру додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальними розміром, суд враховує наступне.

Згідно з абзацом першим преамбули Закону № 2262-ХІІ цим Законом визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Абзацом третім преамбули Закону №2262-ХІІ встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Частиною 18 статті 43 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається, з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення таких осіб.

Порядок проведення перерахунку цього виду пенсій встановлений Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення цих осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45).

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103) затверджено Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, підпунктом 2 пункту 2 цих Змін було внесено зміни до пунктів 1, 2, 3, 5 Порядку №45 і до додатку 2 до Порядку №45.

Постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 826/6453/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Міністерства соціальної політики України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18.

Крім цього, Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.

Відповідно до частини 9 статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині. Згідно з частиною другою статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, Порядок № 45 є чинним у редакції без врахування змін, що вносились до нього Постановою №103.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №160/8324/19.

Відповідно до пункту 1 Порядку №45 (у чинній редакції без врахування змін, що вносились до цього пункту Постановою №103) перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон) пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з пунктом 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами 2 і 3 статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Частиною 2 статті 51 Закону №2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Отже, позивач має право на перерахунок своєї пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.02.2021 №С152. Вказаний перерахунок здійснений, що позивачем не заперечується. Здійснення перерахунку на підставі інших довідок виданих уповноваженим органом у позивача виникатиме лише у тому випадку, якщо в них буде зазначену зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення у березні 2019 року.

Однак, доказів зміни розмірів грошового забезпечення чи інших подібних доказів позивачем не надано, судом не здобуто.

З огляду на викладене, у задоволенні вказаної вище вимоги також необхідно відмовити.

Окремо суд акцентує увагу на вимозі, яка стосується здійснення нарахування та виплати з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 грн, з урахуванням 100% підвищення грошового забезпечення, та без обмеження загального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з листом від 28.12.2023 позивачу нараховано доплату в розмірі 2000,00 грн. з 01.07.2021, а зобов`язання про проведення такої виплати без обмеження максимальним розміром на відповідача судом не покладалося.

Спірною у даному випадку є правомірність дій відповідача, яка полягає у обмеженні розміру пенсії позивача при проведенні її перерахунку десятьма прожитковими мінімумами доходів громадян. Право позивач на перерахунок пенсії постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» не оспорюється.

З огляду на зазначене, вирішуючи справу суд керується таким.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 у справі №1-38/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення зазначені положення втратили чинність, тобто виплата пенсії особам, які отримують її відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», має здійснюватися без обмеження пенсії максимальним розміром.

Тобто, починаючи із 2017 року ст. 43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Відтак, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 09.11.2020 у справі №813/678/18.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що обмеження розміру виплати пенсії позивача до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 06.12.2016 №1774-VIII, оскільки аналогічні за суттю та змістом обмеження, передбачені частиною 7статті 43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII, визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23).

Крім того, відповідно до пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 у справі №-13/2004, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Зважаючи на наведене, суд зазначає, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатись та визначається безпосередньо Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Захист прав власності» і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у розумінні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, в той час як невиплата таких сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Вказана правова позиція підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішеннях від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України» (заява №10972/05), згідно з яким поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (п. 22) та від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та 71378/10), в якому Суд нагадав, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУПФ України у Львівській області щодо обмеження пенсії максимальним розміром позивачу при перерахунку пенсії з 01.07.2021 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб».

Тому для захисту прав позивача слід задовольнити позов шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.07.2021 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови КМ України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум. Суд наголошує, що право позивача на перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, своєю чергою, не одноразово визначалося за ним низкою судових рішень, які набрали законної сили. Щодо виплати вказаної доплати з урахуванням 100% підвищення грошового забезпечення, то зазначена вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки доказів порушення прав позивача з боку відповідача у даному випадку суду не надано. Тобто, такі вимоги в контексті викладеного, розцінюються судом як передчасні. Крім того,об`єктивних аргументів з цього приводу позивачем у позовній заяві не наведено.

Тому для захисту прав позивача слід задовольнити позов шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.07.2021 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до Постанови КМ України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимоги, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплат на суму не виплаченої доплати то така задоволенню не підлягає. Компенсація від нездійснення виплати доплати щомісячно в сумі 2000,00 грн., за період з 01.04.2019 не належить до задоволення, як передчасна, оскільки відповідне нарахування та виплата ще не здійсненні. А компенсація від невиплати різниці в розмірі 24482,29 грн., яка утворилася за рахунок зменшення розміру суми боргу та недорахованої суми грошового забезпечення в період з 01.04.2019 по грудень 2019 року не належить до задоволення, як похідна, оскільки у задоволенні первинної вимоги, суд відмовив з мотивів викладених вище.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення даної норми дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Проте таких доказів суду не надано. Тому, підстав для встановлення судового контролю немає.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав стягувати такий з відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.07.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 01.07.2021 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судовий збір не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Гавдик З.В.