Справа № 480/8413/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2024 року Справа № 480/8413/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду у м. Суми адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає в не зупиненні примусового виконання виконавчого листа від 12.06.2024 Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/1252/23;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зупинити примусове виконання виконавчого листа від 12.06.2024 Сумського окружного адміністративного суду у справі № 560/1252/23;
- визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак Анжели Сергіївни від 10.09.2024 про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням № 76000533, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем безпідставно не зупиняється виконавче провадження з приводу примусового виконання судового рішення, яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з посиланням на абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження". Позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача та вважає, що за змістом судового рішення в цій частині має зобов`язальний характер, а не характер стягнення грошового забезпечення.
Також державним виконавцем прийнято постанови від 10.09.2024 про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №76000533, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження за виконавчим провадженням №76000533, які позивач вважає такими, які підлягають скасуванню у зв`язку із тим, що відповідачем помилково застосовано ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а не п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідачі у встановлений судом строк відзивів на позов не надали, про причини неподання відзивів суд не повідомили.
Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від третьої особи не надходило.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, з урахуванням особливостей провадження у даній категорії справ, визначених ст. 287 КАС України, та призначено справу до судового розгляду на 23 жовтня 2024 року.
Оскільки відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є структурним підрозділом та підпорядковується Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, із врахуванням вимог ст. 287 КАС України, щодо суб`єктного складу сторін, суд на підставі ст. 48 КАС України залучено до участі у справі у якості співвідповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачем було подано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом 12.06.2024 по справі №560/1252/23, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №76000533 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 року по 01.08.2022 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.
Не погодившись з винесеними постановами про стягнення виконавчих витрат та суми виконавчого збору, а також не зупинення вчинення виконавчих дії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За правилами ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Разом з тим, абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
З аналізу зазначеної норми суд вбачає, що дана норма містить виключення та у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.
Суд зазначає, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діяв і на час виконання спірних правовідносин.
Суд зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2024 по справі №560/1252/23 було, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 року по 01.08.2022 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від
30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.
Тобто способом виконання даного рішення є фактично перерахунок грошового забезпечення позивача.
В свою чергу, відповідно до абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовців, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.
А відтак суд зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для зупинення виконавчих дій в межах спірного виконавчого провадження, підстави для застосування абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача відсутні.
Аналогічний висновок викладено Другим апеляційним адміністративним судом викладений у постанові від 04.06.2024 по справі №480/1027/24.
Стосовно прийняття відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що виконавцем було 10.09.2024 відкрито виконавче провадження з одночасним зазначенням стягнення з боржника суми виконавчого збору, а також одночасно окремо було винесено постанову про стягнення з боржника суми виконавчого збору.
Таким чином суд зазначає, що постанову про стягнення з боржника суми виконавчого збору прийнято державним виконавцем на виконання вимог ч. 3-4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".
Стосовно посилання позивача на норми ч. 5 п. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Доказів того, що виконання судового рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" позивачем не надано, в матеріалах справи відсутнє.
Доказів того, що стягувач по виконавчому провадженні за рішенням суду звернувся до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки та порядку, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду, матеріалами справи не підтверджується. Слід зазначити, що із заявою про примусове виконання судового рішення стягувач звернувся саме до відповідного органу ДВС, а не до казначейської служби, на даний час триває виконавче провадження.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору під час примусового виконання рішень немайнового характеру є вжиття державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення, оскільки ч. 4 ст. 27 покладено на державного виконавця обов`язок прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19.
Стосовно винесення відповідачем постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що у відповідності до п.п. 1- 2 розділу 6 «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону, а витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Крім того, передбачено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Таким чином відповідачем правомірно було винесено постанову із визначенням мінімальних витрат виконавчого провадження, сума яких позивачем не оспорюється.
Враховуючи зазначене у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування зазначеної постанови.
На підставі наведеного, суд зазначає, що постанови від 10.09.2024 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесені відповідачем у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження, Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько