Справа № 460/8918/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2024 року м. Рівне №460/8918/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-3), у якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 22.11.2023 №63, рішення відповідача-2 від 29.03.2024 №63 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати відповідача-3 призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 21.08.2024.

Позивач в обґрунтування позову зазначає про протиправність прийнятих відповідачами рішень від 22.11.2023 №63 та від 29.03.2024 №63 про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ), оскільки відповідачами протиправно не зарахований страховий стаж в повній мірі відповідно до трудових книжок позивача. Звертає увагу, що період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить більше 4 років, даний факт не заперечується відповідачами. Щодо не зарахування відповідачами страхового стажу в повній мірі зауважує, що обов`язок по веденню трудових книжок в період здійснення трудової діяльності покладено на посадових осіб відділу кадрів підприємства, установ, організацій, де особа здійснює трудову діяльність. З огляду на вказане, вважає такі дії відповідачів протиправними та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

17.09.2024 відповідач-3 подав відзив на позовну заяву, де в обґрунтування своїх заперечень вказав, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, якими у цьому випадку є Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області і Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, а також вказує на те, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки за доданими документами страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії, через те, що до страхового стажу не зараховано в повній мірі періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1988 року, оскільки трудова книжка заповнена з помилками, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування довідки форми ОК- 5 на ім`я ОСОБА_1 вбачається що за період з 01.05.2002 11.11.2002 роки відсутні будь-які дані про сплату страхових внесків за отриману заробітну плату за найманого працівника в малому підприємстві MLS, а тому вказаний період також правомірно не зарахований до страхового стажу позивача. Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-ХІІ визначається з урахуванням періодів проживання або роботи на території радіоактивного забруднення та за наявності необхідного страхового стажу, який у позивача відсутній. З урахуванням наведеного на думку відповідача, позивач не набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18.09.2024 відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, де в обґрунтування своїх заперечень вказав, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, оскільки на титульних аркушах трудових книжок НОМЕР_2 від 12.01.1987 та НОМЕР_1 від 15.07.1988 по-батькові позивача не відповідає російській частині паспорта, що порушує п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162. А тому позивач не набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свій відзив на позов до суду не подав.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана позивачем до суду 09.08.2024 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 12.08.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 19.08.2024 суд зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали та встановити позивачу спосіб усунення недоліків вказаної позовної заяви.

19.08.2024 на виконання ухвали суду від 19.08.2024 позивач через свого представника подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у сумі 726,72 грн та заяву із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою та відповідним обґрунтуванням поважності причин пропущення ним шестимісячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 26.08.2024 суд поновив позивачу строк звернення до суду, прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач-1 та відповідач-3 скористались правом на подання відзивів на позовну заяву та подали 17.09.2024 та 18.09.2024 до суду відзиви, у яких відповідачі виклали свої заперечення проти позову.

Відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свій відзив на позов до суду не подав.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Каменоломня Сакського району Республіка Крим. Зареєстрованим місцем проживання позивача з 27.09.1984 є м. Сарни Рівненської області, що підтверджується даними з належного позивачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 20.09.2013.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим позивачу Рівненською обласною державною адміністрацією 22.04.2003.

Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 №388/01-21 зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Сарни Сарненського району Рівненської області в періоди з 27.09.1984 по 30.01.1991, з 27.03.1994 по 13.03.1996, з 12.04.1996 по 13.11.2018, з 11.06.2020 по даний час.

16.11.2023 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

22.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №63, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а згідно з наданими документами страховий стаж становить 17 років 21 день і до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_2 від 12.01.1987 та НОМЕР_1 від 15.07.1988, оскільки по-батькові на титульних аркушах ( ОСОБА_2 ) не відповідає російській частині паспорта ( ОСОБА_3 ), що порушує п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162. Також у зазначеному рішенні відповідача-1 вказано, що період проживання заявника в зоні посиленого радіологічного контролю становить 25 років 12 днів, а станом на 01.01.1993 4 роки 9 місяців 5 днів.

Після здійснення виправлень у трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.07.1988 директором КЗ «БК «Залізничник», позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

29.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №63, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із відсутністю відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, оскільки відповідно до наданих до заяви документів врахований страховий стаж складає 25 років 9 місяців 23 дні і за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.07.1988 року: 1) період роботи артистом з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис №3-4), оскільки при звільненні дата наказу 09.10.1982, не відповідає даті звільнення 09.10.1989 року; 2) 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис №4-5), оскільки дата прийняття (число і місяць) виправлено та дата наказу про звільнення виправлено та не завірено належним чином, що порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58; 3) не враховано період роботи 01.05.2002 11.11.2002 (запис №19-20) на приватному малому підприємстві MLS, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Довідка ОК-5). Також в даному рішенні вказано, що період проживання заявника в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 20.03.2024 становить 23 роки 07 місяців 13 днів.

Не погодившись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є рішення відповідача-1 від 22.11.2023 №63 та рішення відповідача-2 від 29.03.2024 №63 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання відповідача-3 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ починаючи з 21.08.2024.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію. Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-XII.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Таким чином, факт видачі для позивача уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років. Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи до суду надано не було та матеріали справи не містять таких доказів.

Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791а-ХІІ (далі - Закон №791а-ХІІ), частина 1 якої, у редакції чинній до 01.01.2015, визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого (добровільного) відселення; зона посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 2 Закону №791а-ХІІ, повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення делеговані Кабінету Міністрів України.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106. Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, м. Сарни Рівненської області до 01.01.2015 відносилось до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором.

Пунктом 2 розділу І Закону №76-VIII у статтю 2 Закону №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац 5 частини 2 статті 2 цього закону виключено, зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015.

В ході розгляду справи суд встановив, що довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 №388/01-21 підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Сарни Сарненського району Рівненської області в періоди з 27.09.1984 по 30.01.1991, з 27.03.1994 по 13.03.1996, з 12.04.1996 по 13.11.2018, з 11.06.2020 по даний час.

Суд зауважує, що відповідно до частини 3 та 4 статті 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка та витяг органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Також, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що відповідна довідка була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю у вищевказаний період.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом при вирішенні цього спору в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, як власника посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 повні роки проживання в такій зоні, але не більше 5 років.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року щонайменше 4 роки.

Як вже встановлено судом, наявність у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

При цьому, суд звертає увагу, що вищевказаною довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 №388/01-21 підтверджено проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, що в свою чергу дає позивачу право на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.

Разом із вказаним суд встановив, що позивач проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю у періоди з 27.09.1984 по 30.01.1991, з 27.03.1994 по 13.03.1996, з 12.04.1996 по 01.01.2015 (дату внесення змін в Закон №791а-ХІІ), відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 №388/01-21, тобто понад 20 років.

Щодо можливості зарахування періоду проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 01.01.1993 висловився Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №380/7535/21, де зазначив про те, що для правильного вирішення спору судам слід було встановити кількість років проживання позивачем в зоні посиленого радіоекологічного контролю в цілому.

Також суд звертає увагу, що відповідачами у рішеннях від 22.11.2023 та від 29.03.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах не заперечується факт проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю, загальний період якого становить понад 25 років, в тому числі станом на 01.01.1993 більше 4 років.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що достатній період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю в м. Сарни Рівненської області дає йому право на зменшення пенсійного віку на 5 років.

При цьому, суд зауважує, що другою обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абзац 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV).

Суд встановив, що позивач досягнув віку 55 років у 2023 році, а тому на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення на 5 років страховий стаж повинен становити не менше 25 років.

Як слідує з рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку від 29.03.2024 №63 страховий стаж позивача становить понад 25 років, що дає позивачу право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 №796-XII, оскільки в позивача наявний необхідний страховий стаж з урахуванням зменшення на 5 років та достатній період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Відтак, на момент звернення позивача до відповідача-2 з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у позивача було достатньо страхового стажу для призначення даного виду пенсії.

Суд зауважує, що відповідачем-1 та відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_2 від 12.01.1987 та НОМЕР_1 від 15.07.1988, оскільки містяться неточності при заповненні трудових книжок.

Так, згідно рішення відповідача-2 від 29.03.2024 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи артистом з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис №3-4), оскільки при звільненні дата наказу 09.10.1982, не відповідає даті звільнення 09.10.1989 року; - 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис №4-5), оскільки дата прийняття (число і місяць) виправлено та дата наказу про звільнення виправлено та не завірено належним чином, що порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58. А відповідачем-1 не враховано періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_2 від 12.01.1987 та НОМЕР_1 від 15.07.1988, оскільки по-батькові на титульних аркушах ( ОСОБА_2 ) не відповідає російській частині паспорта ( ОСОБА_3 ), що порушує п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162.

З приводу цього суд зазначає, згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 15.07.1988 містить записи працевлаштування позивача в спірні періоди, а саме з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис №3-4) та з 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис №4-5). Так само в трудовій книжці від 12.01.1987 НОМЕР_2 містяться чіткі записи про періоди працевлаштування позивача, з відповідними відтисками печаток установ, в яких працював позивач. Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Також суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, періоди роботи позивача з 01.03.1989 по 09.10.1989 та з 26.02.1991 по 03.12.1993 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 01.05.2002 по 11.11.2002, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Довідка ОК-5).

Згідно статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Статтею 106 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Відповідно до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із закону.

Відтак, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період його роботи з 01.05.2002 по 11.11.2002, оскільки в даному випадку позивач не несе відповідальність у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків в Реєстрі. При цьому, суд звертає увагу на те, що вищевказаний період роботи відображений в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 15.07.1988, який підтверджує працевлаштування позивача в період з 01.05.2002 по 11.11.2002.

5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.

Позивач досягнув віку, визначеного Законом №1058-IV з врахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні посиленого радіоекологічного контролю та має достатню кількість страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, а тому суд відхиляє доводи відповідачів про те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсії віку, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Підсумовуючи викладене вище та зважаючи на встановлені обставини справи і наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення від 22.11.2023 та від 29.03.2024 №63 прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому ці рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурними підрозділами визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішеннями яких позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні даного виду пенсії позивачу за результатами повторного розгляду його заяви про призначення пенсії за нормами статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу, призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. З аналізу вказаних вище положень випливає, що після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто, територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця перебування особи для здійснення виплати такої пенсії. Тобто, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (реєстрації)/перебування особи.

У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування рішень відповідача-1 від 22.11.2023 №63 та відповідача-2 від 29.03.2024 №63 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ, зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ з 21.08.2024 з урахуванням висновків суду та зобов`язання відповідача-3 виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ починаючи з 21.08.2024.

6. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1937,92 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 1937,92 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській від 22.11.2023 №63 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.03.2024 №63 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21 серпня 2024 року з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21 серпня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1937,92 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень дев`яносто дві копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018; );

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094; );

Відповідач-3: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; );.

Суддя Олександр МАКСИМЧУК