Справа № 300/5309/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" жовтня 2024 р. справа № 300/5309/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дзундза Юрій Романович до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.07.2017 по 05.06.2024, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Дзундза Юрій Романович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат Дзундза Ю.Р.), звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина) в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.07.2017 року по 05.06.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.07.2017 року по 05.06.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100.
Дана позовна заява до суду надійшла через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 03.07.2024" та підписана електронно-цифровим підписом представника ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 20.07.2021.
Підставою звернення ОСОБА_1 , на переконання позивача, є протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 по 05.06.2024, виходячи із середньоденного грошового забезпечення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , наказом від 14.07.2017 за №143 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Однак, при звільненні з військової служби відповідач протиправно не провів з ним повний розрахунок, зокрема, протиправно не було виплачено ОСОБА_1 належне грошове забезпечення індексацію грошового забезпечення, що стало предметом спору в адміністративній справі №300/4592/21. Так, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2022 у справі № 300/4592/21, відповідачем 05.06.2024 виплачено належну позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 56 958,94 гривень. Як зазначив ОСОБА_1 , розрахунок належної індексації грошового забезпечення проведено відповідачем лише 05.06.2024.
Вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України (надалі по тексу також КЗпП України, Кодекс), зокрема норми статті 117 такого Кодексу щодо виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником в день звільнення з роботи. А тому, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні підлягає стягненню середній розмір його грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 15.07.2017 по 05.06.2024 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також Порядок №100). На підставі вказаного просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України). Одночасно судом витребувано додаткові документи, необхідні для розгляду справи (а.с.15-16).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на позов, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Старший лейтенант ОСОБА_1 по 14.07.2017 проходив службу в Збройних Силах України, в тому числі на посаді командира радіорелейного взводу начальника станції центру зв`язку польового лінійного вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 . Вказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2017 за №143 та не заперечується сторонами (зворотній бік а.с.7).
Як слідує із витягу із наказу (по стройовій частині) від 14.07.2017 за №143 позивач з 14.07.2017 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (зворотній бік а.с.7).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 01.12.2015 по 14.07.2017 із застосуванням базового місяця 2008 року, останній звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2022 у справі №300/4592/21:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.07.2017;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.07.2017.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №300/4592/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року у справі № 300/4592/21 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення у такій редакції: "Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 14 липня 2017 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року". В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2022 у справі №300/4592/21, за наслідками апеляційного перегляду 06.12.2023 набрало законної сили.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2022 у справі №300/4592/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №300/4592/21 Військова частина НОМЕР_1 виплатила належну позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно доводів ОСОБА_3 , викладених в позовній заяві, 05.06.2024 на розрахунковий рахунок позивача нарахована індексацію грошового забезпечення у розмірі 56 958,94 гривень.

На засвідчення таких обставин позивач подав довідку Акціонерного товариства Комерійного банку "ПРИВАТБАНК" інформаційного характеру про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку ОСОБА_1 , сформовану системою самообслуговування Приват24 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де:

- дата операції "05.06.2024 о 10:12 год.";

- деталі операції "Цільове зарахування. Коментар до платежу: V/ch A1;2800; Pererakh. na vlasn. rakh. HZ (sndeksatsii) v/sl zhidno rishennya Ivano-Frankiv.okr.admin.sudu.spr№300/4592/21 vid 17.03.22., zhidno r/v №62 vid"

- сума у валюті операції "56 958,94 UAH" (а.с.12).

До відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено:

- платіжну інструкцію №576 (внутрішній номер 349765756) від 04.06.2024 на суму 56 958,94 гривень із призначенням платежу 2101020;2800;Перерах.на власн.рах ГЗ (індексації) в/сл згідно рішення Івано-Франків.окр.адмін.суду, спр.№300/4592/21 від 17.03.22., згідно р/в №62 від 25.04.2024. Дата виконання 05.06.2024 (а.с.28);

- роздавальну відомість №62, де, серед іншого, зазначено суму індексації згідно судових рішень до зарахування старшині ОСОБА_1 в розмірі 56 958,94 гривень (а.с.29);

- довідку про середній заробіток позивача за травень 2017 року 8830,40 гривень за 31 робочий день, за червень 2017 8999,38 гривень за 30 робочих днів, всього 17830,38 гривень. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця в розрахунку на 1 робочий день становить 292,30 гривень (а.с.27).

ОСОБА_1 вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати останньому середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.07.2017 року по 05.06.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100, звернувся із цим позовом до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

За приписами пункту 17 частини 1 статті 4 та пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-ХІІ).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України..

Власник або уповноважений ним орган відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пункт 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008, Указ №1153/2008) визначає таке:

- після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання;

- особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. [. . . ];

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (надалі по тексту також Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Досліджуване судом питання в частині застосування норм трудового законодавства і законодавства, яке визначає соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, неодноразово було предметом правової оцінки і формування висновків Верховним Судом.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.03.2019 у справі № 820/660/17 вказав:

"… за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини;

… непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України;

…реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.".

Так як спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату такій категорії осіб всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 року у справі №806/1899/17, від 31.05.2018 року у справі №823/1023/16, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.

Так, роботодавець відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини 14.07.2017) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 за №2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.

Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 у справі про офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу щодо визначення строку для звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 за №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В силу правового регулювання, визначеного пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Беручи до уваги коментовані вище норми матеріального права і висновки Верховного Суду, сформованих у релевантних правовідносинах, не проведення з вини відповідача розрахунку із позивачем належних йому як звільненому працівникові сум є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме ОСОБА_1 гарантовано право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення при звільненні у вигляді середнього грошового забезпечення за весь час затримки, починаючи з 15.07.2017 по день фактичного розрахунку 05.06.2024.

З приводу правових підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 по день фактичного розрахунку 05.06.2024, суд зазначає наступне.

Як уже встановлено вище по тексту рішення, старший лейтенант ОСОБА_1 по 14.07.2017 проходив службу в Збройних Силах України, в тому числі на посаді командира радіорелейного взводу начальника станції центру зв`язку польового лінійного вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 . Як слідує із витягу із наказу (по стройовій частині) від 14.07.2017 за №143 позивач з 14.07.2017 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (зворотній бік а.с.7).

Отож, остаточною датою завершення проходження військової служби є 14.07.2017, про що зазначено у витязі з наказу (по стройовій частині) від 14.07.2017 за №143, тобто 14.07.2017 є останнім робочим днем.

За змістом пункту 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення №1153/2008, в день виключення зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем має бути проведений повний розрахунок за грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Таким чином, станом на дату звільнення позивача з військової служби 14.07.2017 відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум відповідачем не проведена, що є порушенням вимог статті 116 КЗпП України.

При цьому, досліджуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до роздавальної відомості №62 за підписами командира Військової частини НОМЕР_1 та начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 , старшині ОСОБА_1 нараховано індексацію згідно судових рішень в розмірі 57826,34 гривень, до зарахування сума складає 56 958,94 гривень (а.с.29).

Суми індексації грошового забезпечення охоплюються поняттям "всіх сум, що належать працівнику при звільненні" в розуміння статті 116 КЗпП України, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.

Матеріали справи свідчать, що Військова частина НОМЕР_1 нарахувала і виплатила 05.06.2024 ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2022 у справі №300/4592/21 в розмірі 56 958,94 гривень, що підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерійного банку "ПРИВАТБАНК" інформаційного характеру про рух коштів без відображення залишків по картці/рахунку ОСОБА_1 , сформовану системою самообслуговування Приват24 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де дата операції "05.06.2024 о 10:12 год.", деталі операції "Цільове зарахування. Коментар до платежу: V/ch A1;2800; Pererakh. na vlasn. rakh. HZ (sndeksatsii) v/sl zhidno rishennya Ivano-Frankiv.okr.admin.sudu.spr№300/4592/21 vid 17.03.22., zhidno r/v №62 vid" сума у валюті операції "56 958,94 UAH" (а.с.12) та платіжною інструкцією №576 (внутрішній номер 349765756) від 04.06.2024 на суму 56 958,94 гривень із призначенням платежу 2101020;2800;Перерах.на власн.рах ГЗ (індексації) в/сл згідно рішення Івано-Франків.окр.адмін.суду, спр.№300/4592/21 від 17.03.22., згідно р/в №62 від 25.04.2024. Дата виконання 05.06.2024 (а.с.28).

Відтак, слід констатувати обставину фактичного отримання коштів в сумі 56 958,94 гривень саме 05.06.2024.

Отже, періодом період з 15.07.2017 (день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу військової частини) по 05.06.2024 (день фактичного зарахування коштів) є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні, а останнім днем такого розрахунку є саме 05.06.2024 - день коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто з ним проведено остаточний розрахунок.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 05.12.2018 у справі №808/2442/16.

Щодо часу затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, то необхідно звернути увагу на таке.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 15.07.2017 до 05.06.2024, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року за № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період з 15.07.2017 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

Проте, період з 19.07.2022 до 05.06.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 у справі №560/11489/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 10 квітня 2024 року у справі №360/380/23, від 29 серпня 2024 року у справі №200/3662/23, від 16 липня 2024 року у справі №460/14438/23, від 19 вересня 2024 року у справі №420/573/23.

Так, період затримки розрахунку при звільненні з 14.07.2017 по 18.07.2022 становить 1831 календарний день (період до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року за № 2352-ІХ (19.07.2022)).

Як вже зазначалось судом, період з 19.07.2022 до 05.06.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, згідно якої заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум може бути нарахований за період, який не більший ніж шість місяців.

В цьому випадку період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає 688 календарних днів, з врахуванням встановленого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України максимального періоду виплати (не більше шести місяців), кількість днів затримки становить в спірному випадку 184 календарних дні (6 місяців), тобто періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні слід вважати з 19.07.2022 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) по 18.01.2023 (останній календарний день в шестимісячному періоді) включно.

Про що вірно зазначено ОСОБА_1 в позовній заяві.

Як свідчать відомості долученої ВЧ НОМЕР_1 до відзиву на позовну заяву ''довідки про середній заробіток'', зважаючи на показники грошове забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці перед звільненням (травень-червень 2017 року):

- середньомісячний розмір грошового забезпечення становить 8915,19 гривень (з розрахунку 17830,38 гривень (усього за травень-червень 2017) : 2 (кількість календарних місяців) = 8915,19 гривень);

- середньоденний розмір грошового забезпечення складає 292,30 гривень (а.с.27).

У розглядуваному випадку, суд вважає коментовану довідку належним доказом, яку слід взяти до уваги на підтвердження розміру середньоденного забезпечення позивача.

Відтак, відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП України правил, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум коштів за період з 15.07.2017 (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 18.07.2022 в розмірі 534 909 гривень, обчисленої за формулою 292,30 гривень (середньоденне грошове забезпечення) х (помножено на) 1830 (календарні дні періоду затримки виплат) та за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 в розмірі 53 783,20 гривень, обчисленої за формулою 292,30 гривень (середньоденне грошове забезпечення) х (помножено на) 184 (календарні дні періоду затримки виплат).

Досліджуючи питання орієнтовної оцінки розміру майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач та наявності права суду зменшити розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України, слід звернути увагу на наступне.

Щодо періоду з 15.07.2017 по 18.07.2022, суд вказує на таке.

З огляду на норму частини 5 статті 242 КАС України, при застосуванні статті 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне застосувати висновки Великої Палати Верховного суду, викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (повний текст 24.02.2020), щодо права суду зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, а саме:

"81. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

91. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

92. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц)."

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду в подальшому повторно враховано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/817, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22.

Суд також звертає увагу на те, що сума середнього заробітку за час прострочення 534 909 гривень розрахована згідно статті 117 КЗпП України більш ніж в 9 раз перевищує суму заборгованості, належних позивачу до виплати при звільненні, в розмірі 56 958,94 гривень.

Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, але у редакції чинній до 19 липня 2022 року, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, зокрема і у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

На підтримку наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 806/2473/18. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

У спірному випадку суд вважає за необхідне застосувати правові висновки пункту 94.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, за змістом якого: "Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009-2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя".

Іншими словами, у постанові Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що середньозважені ставки за кредитами надають приблизне уявлення про "вартість грошових коштів".

Отож, одним із варіантів приблизної оцінки майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою виплати коштів, належних при звільненні, які розумно передбачити, може бути розрахунок на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні у 2022-2023 роках розміру сум, які позивач недоотримавши належні йому від роботодавця в день звільнення по день фактичного їх отримання, міг би сплатити як відсотки за відповідний період, взявши кредит з метою збереження рівня власного життя.

Розглядаючи можливість застосування до спірних правовідносин коментований варіант приблизної оцінки майнових втрат позивача, у зв`язку із затримкою виплати (пункт 94.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц), на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні у 2022-2023 роках, суд зазначає наступне.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 за №2121-III (надалі по тексту також Закон №2121-III).

Банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України (стаття 4 Закону №2121-III).

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 за №679-XIV (надалі по тексту також Закон №679-XIV) Національний банк України (надалі по тексту також - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 1 Закону №679-XIV визначено, що облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Згідно зі статтею 27 Закону №679-XIV Національний банк встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 42 Закону №679-XIV регламентовано, що Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій надає кредити банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком.

В той же час, статтею 71 Розділу XIV "Особливі положення" коментованого Закону №679-XIV визначено обмеження діяльності банку, згідно частини 1 якої Національному банку забороняється, зокрема, надавати кредити, позики юридичним та фізичним особам, крім випадків, передбачених цим Законом (підпункт 4).

Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 за №277 затверджено Положення про процентну політику Національного банку України, яке встановлює порядок визначення Національним банком України облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями (надалі по тексту також Положення №277).

Відповідно до коментованого Положення процентна політика Національного банку України є установлення та застосування Національним банком облікової (ключової) процентної ставки та інших процентних ставок за його операціями з метою досягнення цілей грошово-кредитної політики. Головною метою процентної політики Національного банку є забезпечення цінової стабільності в середньостроковій перспективі. З метою реалізації процентної політики Національний банк України установлює, зокрема, таку проценту ставку як облікову (ключову). Облікова (ключова) ставка Національного банку (надалі по тексту також - облікова ставка) застосовується в значенні, визначеному Законом України "Про Національний банк України" та є основним інструментом грошово-кредитної політики, за допомогою якого Національний банк досягає її цілей. Облікова ставка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці. Облікова ставка встановлюється на основі підготовлених Національним банком комплексного аналізу та прогнозу макроекономічного, монетарного та фінансового розвитку.

Операційна ціль процентної політики Національного банку полягає в утриманні гривневих короткострокових міжбанківських ставок на рівні, близькому до рівня облікової (ключової) ставки, у межах коридору процентних ставок за інструментами постійного доступу (пункт 6 Положення №277).

У досліджуваному випадку суд покликається на правову позиці сформовану Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/4518/16.

Зокрема, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 19.12.2019 у справі №910/4518/16 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 (http://reestr.court.gov.ua/Review/86503517), та ухвалою від 20.02.2020 справу №910/4518/16 разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 і доданими до неї документами передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду (http://reestr.court.gov.ua/Review/88211928).

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/4518/16 пропонувала відступити від висновку, викладеного в пункті 94.5 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц щодо можливості застосування встановлених Національним банком України середньозважених ставок за кредитами, мотивуючи наступним:

- "… отже, дані Національного банку України про середньозважену процентну ставку за міжбанківськими операціями (індекс UIIR) з надання кредитних коштів і розміщення коштів на депозитних рахунках у національній валюті гривні є індикативними, тобто визначають орієнтовний розмір процентних ставок для комерційних банків та інших фінансових установ щодо проведення ними операцій із залучення та розміщення грошових коштів. Водночас, остаточні процентні ставки (фіксована або змінювана) за користування коштами, наданими банком або іншою фінансовою установою як кредит, визначається сторонами у кредитному договорі з погодженням умов щодо можливості зміни процентної ставки упродовж всього строку користування позичальником кредитними коштами;

- відтак, "середньозважена процентна ставка за кредитом" (за міжбанківськими операціями) є економічним показником, що застосовується учасниками грошово-кредитного ринку, які здійснюють міжбанківські операції з кредитування, тому не відображає реальних ставок за користування кредитними коштами, які надаються фінансовими установами позичальникам на підставі кредитних договорів, та не може застосовуватися при визначенні розміру сум, які позичальник міг би сплатити банку за користування кредитом у період дії відповідної середньозваженої процентної ставки за кредитом…".

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №910/4518/16 матеріали справи №910/4518/16 повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду (http://reestr.court.gov.ua/Review/88602348).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в ухвалі від 01.04.2020 у справі №910/4518/16:

"…висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не стосуються висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, бо предмет спору у ній не стосувався аналізу доходів фінансової установи, аналізу кредитних правовідносин, впливу облікової ставки, аналізу процентної політики Національного банку України або сутності середньозваженої процентної ставки за міжбанківськими операціями.

На думку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, за висновком Великої Палати Верховного Суду при визначенні розміру майнових втрат звільненого працівника у зв`язку з непроведенням з ним повного розрахунку на дату звільнення слід застосовувати індикативні дані Національного банку України про середньозважену процентну ставку за міжбанківськими операціями (індекс UIIR) з надання кредитних коштів і розміщення коштів на депозитних рахунках у національній валюті гривні.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вона застосування індикативних даних Національного банку України про середньозважену процентну ставку за міжбанківськими операціями. У підпункті 94.5 постанови йдеться про середньозважені ставки за кредитами, які оприлюднюються Національним банком України, тобто про кредити, які надаються домогосподарствам, а не про міжбанківські кредити".

Застосовуючи наведений вище підхід Великої Палати Верховного Суду для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні по регіону (м. Івано-Франківськ) (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial#2fs) можна розрахувати розмір сум, які ОСОБА_1 , недоотримавши належні йому кошти від Військової частини НОМЕР_1 , міг би сплатити як відсотки, взявши кредит домашнім господарствам у розрізі регіонів за цільовим спрямуванням з метою збереження рівня свого життя.

Виходячи з розміру несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за невикористані дні відпустки, одноразової допомоги при звільненні, одноразової грошової допомоги на оздоровлення (56 958,94 гривень) приблизна оцінка розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, що розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні у % слід розрахувати як розмір сум, які ОСОБА_1 , недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Застосування наведених міркувань до обставин цієї справи дозволяє зробити такі обчислення:

- у липні 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 32,9% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.34), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 16 днів = 820,21 гривень;

- у серпні 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 27,9% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.35), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у вересні 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 31,7% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.36), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 30 днів = 1537,89 гривень;

- у жовтні 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 31,6% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.37), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 31 днів = 1589,15 гривень;

- у листопаді 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,7% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.38), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 30 днів = 1367,01 гривень;

- у грудні 2017 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,7% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.39), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у січні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,4% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.40), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у лютому 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,6% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.41), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 28 днів = 1275,88 гривень;

- у березні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,9% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.42), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у квітні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 28,4% річних/365 днів року = 0,07% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.43), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,07% х 30 днів = 1196,13 гривень;

- у травні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 30,7% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.44), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у червні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 32,1% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.45), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 30 днів = 1537,89 гривень;

- у липні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 28,1% річних/365 днів року = 0,08% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.46), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,08% х 31 днів = 1412,58 гривень;

- у серпні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 32,9% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.47), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 31 днів = 1589,15 гривень;

- у вересні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 32,6% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.48), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 30 днів = 1537,89 гривень;

- у жовтні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 36,0% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.49), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у листопаді 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 34,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.50), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,76 гривень;

- у грудні 2018 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 34,9% річних/365 днів року = 0,010% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.51), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у січні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 35,7% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.52), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у лютому 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 34,2% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.53), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 28 днів = 1435,37 гривень;

- у березні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 32,1% річних/365 днів року = 0,09% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.54), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,09% х 31 днів = 1589,15 гривень;

- у квітні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 35,7% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.55), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у травні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 36,5% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.56), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у червні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 35,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.57), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у липні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 27,1% річних/365 днів року = 0,07% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.58), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,07% х 31 днів = 1236,09 гривень;

- у серпні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,1% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.59), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у вересні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.60), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у жовтні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,0% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.61), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у листопаді 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,8% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.62), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у грудні 2019 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,0% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.63), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у січні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,9% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.64), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у лютому 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,5% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.65), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 29 днів = 1816,99 гривень;

- у березні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,7% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.66), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у квітні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,8% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.67), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 30 днів = 1879,64 гривень;

- у травні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,5% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.68), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у червні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,3% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.69), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 30 днів = 1879,64 гривень;

- у липні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 40,4% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.70), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у серпні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,4% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.71), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у вересні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,7% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.72), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 30 днів = 1879,64 гривень;

- у жовтні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,5% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.73), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 31 днів = 1942,29 гривень;

- у листопаді 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 39,4% річних/365 днів року = 0,11% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.74), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,11% х 30 днів = 1879,64 гривень;

- у грудні 2020 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 37,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.75), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у січні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,6% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.76), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у лютому 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,5% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.77), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 28 днів = 1594,85 гривень;

- у березні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,6% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.78), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у квітні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,1% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.79), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у травні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 37,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.80), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у червні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,4% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.81), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у липні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,1% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.82), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у серпні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 37,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.83), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у вересні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 37,7% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.84), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у жовтні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 38,2% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.85), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у листопаді 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 36,0% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.86), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 30 днів = 1708,77 гривень;

- у грудні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 35,5% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.87), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у січні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 35,9% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.88), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 31 днів = 1765,72 гривень;

- у лютому 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 36,2% річних/365 днів року = 0,10% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.89), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,10% х 28 днів = 1594,85 гривень;

- у березні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 18,8% річних/365 днів року = 0,05% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.90), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,05% х 31 днів = 882,86 гривень;

- у квітні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 22,0% річних/365 днів року = 0,06% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.91), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,06% х 30 днів = 1025,26 гривень;

- у травні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 21,7% річних/365 днів року = 0,06% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.92), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,06% х 31 днів = 1059,44 гривень;

- у червні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 22,1% річних/365 днів року = 0,06% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.93), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,06% х 30 днів = 1025,26 гривень;

- у липні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 23,1% річних/365 днів року = 0,06% ставка за кредитом одного календарного дня (а.с.94), обчислено за формулою: 56 958,94 гривень (сума несвоєчасно виплаченої компенсації) х 0,06% х 18 днів = 615,16 гривень.

Таким чином, зважаючи на наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, розмір компенсації у сумі 97 547,75 гривень за період з 15.07.2017 по 18.07.2022.

Аналогічне застосування норм права в ідентичних спірних правовідносин здійснено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 і ухвалі Верховного Суду від 29.06.2021 (апеляційне провадження №А/857/7271/21; касаційне провадження №К9901/22291/21) у справі №300/2865/20 (https://reestr.court.gov.ua/Review/97213113; https://reestr.court.gov.ua/Review/97934094), постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 (апеляційне провадження №А/857/6806/21) у справі №300/1154/19 (https://reestr.court.gov.ua/Review/98888855), постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 і ухвалі Верховного Суду від 03.06.2021 (апеляційне провадження №А/857/1783/21; касаційне провадження №К9901/19237/21) у справі №300/2052/20 (https://reestr.court.gov.ua/Review/95722890; https://reestr.court.gov.ua/Review/97393391).

Крім цього, слід вказати, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників (пункти 94.5, 94.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц; пункт 43 постанови від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц).

Аналогічний підхід щодо визначення орієнтовної оцінки розміру майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач та наявності права суду зменшити розмір відшкодування за статтею 117 КЗпП України до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року за № 2352-ІХ (19.07.2022) висловлений також у постановах Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №360/380/23, від 16.07.2024 у справі №460/14438/23, від 29.08.2024 у справі №200/3662/23 та від 19.09.2024 у справі №420/573/23, а тому, на переконання суду, такий підлягає до застосування у спірних правовідносинах за період з 15.07.2017 по 18.07.2022.

Стосовно періоду з 19.07.2022 по 18.01.2023, суд вказує на таке.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі №360/380/23 зробив наступний правовий висновок:

"…45. Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, але у редакції чинній до 19.07.2022, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду, зокрема і у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

46. За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

47. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

48. На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

49. Вказані висновки неодноразово були підтримані Верховним Судом, зокрема і у постановах від 09.03.2023 у справі № 520/899/21, від 05.04.2023 у справі № 560/13719/21, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, про неврахування яких наголошує позивач у касаційній скарзі.

50. Саме крізь призму вказаних підходів, керуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц та Верховного Суду у справі № 480/3105/19 суди першої та апеляційної інстанцій і вирішили цей спір.

51. Проте, колегія суддів зауважує, що вказаний підхід Верховного Суду до застосування статті 117 Кодексу законів про працю України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин.

52. Означений підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку.

53. Як вже зазначалось з 19.07.2022 стаття 117 Кодексу законів про працю України діє у редакції, викладеній згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування вказаної норми змінився.

54. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

55. Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 15.09.2019 до 30.03.2023, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

56. Період з 15.09.2019 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

57. Проте, період з 19.07.2022 до 30.03.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

58. Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22 і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.

59. За цих обставин Верховний Суд резюмує, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили справу без повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

60. При цьому, Суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

61. Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22…".

Аналогічні правові висновки, щодо застосування норм права в ідентичних спірних правовідносинах висловлено в постановах Верховного Суду від 16.07.2024 у справі №460/14438/23 та від 19.09.2024 у справі №420/573/23.

Таким чином, до спірних правовідносин за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 не підлягають для врахування висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені, зокрема, і у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ, тобто з 19.07.2022.

Як уже зазначалось судом, в силу правового регулювання, визначеного пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як свідчать відомості долученої ВЧ НОМЕР_1 до відзиву на позовну заяву ''довідки про середній заробіток'', зважаючи на показники грошове забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці перед звільненням (травень-червень 2017 року):

- середньомісячний розмір грошового забезпечення становить 8915,19 гривень (з розрахунку 17830,38 гривень (усього за травень-червень 2017) : 2 (кількість календарних місяців) = 8915,19 гривень);

- середньоденний розмір грошового забезпечення складає 292,30 гривень (а.с.27).

Період з 19.07.2022 до 05.06.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, згідно якої заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум може бути нарахований за період, який не більший ніж шість місяців.

В цьому випадку період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає 688 календарних днів, з врахуванням встановленого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України максимального періоду виплати (не більше шести місяців), кількість днів затримки становить в спірному випадку 184 календарних дні (6 місяців), тобто періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні слід вважати з 19.07.2022 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) по 18.01.2023 (останній календарний день в шестимісячному періоді) включно.

Відтак, відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП України правил, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум коштів за період за період з 19.07.2022 по 18.01.2023, з огляду на наступне обчислення:

- 292,30 гривень (середньоденне грошове забезпечення гривень) х (помножено на) 184 (календарних днів затримки розрахунку при звільненні) = 53 783,20 гривень (сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні).

Таким чином, розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільнення за період з 15.07.2017 по 18.07.2022 складає 97 547,75 гривень, а за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 - 53 783,20 гривень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.07.2017 року по 05.06.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.07.2017 року по 05.06.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100.

Втім, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає критерію ефективності, з огляду на наступне.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але з 19 липня 2022 року не більш як за шість місяців.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 по 18.07.2022 в сумі 97 547,75 гривень, а за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 в сумі 53 783,20 гривень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач повністю не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи (зворотній бік а.с.12).

З огляду на не понесення позивач судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2017 по 18.07.2022 в розмірі 97 547,75 гривень (дев`яносто сім тисяч п`ятсот сорок сім гривень сімдесят п`ять копійок) та за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 в розмірі 53 783,20 гривень (п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят три гривні двадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), адреса реєстрації місяця проживання АДРЕСА_1 ; адреса для листування АДРЕСА_2 ;

представник позивача ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), довіреність №601 від 20.07.2021, АДРЕСА_2 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 .

Суддя Чуприна О.В.