Справа № 160/18462/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправною відмову суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) у звільненні солдата за мобілізацією, оператора-стрільця 2 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату подання рапорту від 17.04.2024 року) за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
-зобов`язати суб`єкт владних повноважень Військову частину НОМЕР_1 (Місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ), звільнити солдата за мобілізацією, оператора-стрільця 2 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату подання рапорту від 17.04.2024 року) за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу за мобілізацією оператором-стрільцем 2 роти охорони 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 . На утриманні позивача перебуває шестеро дітей віком до 18 років, що відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для звільнення з військової служби. З метою звільнення з військової служби позивачем 03.04.2024 на адресу Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку направлено рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини. Крім того, позивач особисто вдруге подав рапорт від 17.04.2024, який був зареєстрований відповідачем за вх.№703/3.57 від 25.04.2024. 15.05.2024 на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту від 03.04.2024. У відповідь на запит відповідач повідомив про те, що «орієнтовний час звільнення із служби військовослужбовця ОСОБА_1 червень 2024 року». В подальшому, відповідач надано відповідь від 15.05.2024, якою відмовив у звільненні з військової служби на підставі його рапорту. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту від 17.04.2024), у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, що порушує його права, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
Відповідачем подано відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Військовослужбовець за мобілізацією солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач двічі звертався із рапортом про звільнення. Зокрема, рапорт на звільнення з військової служби від 31.03.2024, що був направлений поштою на адресу відповідача, не відповідав вимогам Положення, оскільки подання рапорту «по команді» не передбачає його передачу поштовим відправленням. Також, такий рапорт був адресований посадовій особі, що не є безпосереднім командиром позивача, а саме командиру 2 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , оскільки станом на дату подачі рапорту безпосереднім командиром позивача є командир 2 взводу охорони 2 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, при проведені бесіди із позивачем командуванням 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 було рекомендовано подати рапорт відповідно встановленого порядку, після чого позивачем було переписано рапорт у відповідності із п.233 вказаного Положення, який було передано до стройової частини. Враховуючи передані матеріали рапорту на звільнення, що передавалися поштовим відправленням, а також рапорт на звільнення, що був складений 17.04.2024 посадові особи стройової частини об`єднали всі матеріали та зареєстрували їх в журналі вхідної кореспонденції під вх.№703/3.57 від 25.04.2024 15.05.2024 за вих. №3.27/3459 позивачу була передана письмова відповідь із відмовою у задоволенні його рапорту на звільнення. В ході опрацювання рапорту позивача на звільнення було з`ясовано, що 05.03.2022 солдат ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації та зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 . Також встановлено, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від дошлюбних стосунків із ОСОБА_2 у позивача народилися: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, у дружини позивача є четверо неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Таким чином, позивач являється батьком багатодітної сім`ї, що свідчить про факт виховання у подружжі трьох і більше дітей, разом з тим відповідно до Сімейного кодексу факт обов`язку утримувати дітей дружини від першого подружжя не встановлено. На випадок, якщо у позивача наявні підстави, передбачені ст. 268 СКУ, позивачу рекомендовано встановити факт утримання пасинків та падчериці в порядку встановлення у судовому порядку факту, що має юридичне значення. За вказаних обставин, відповідач вважає, що правових підстав для звільнення позивача з військової служби не було.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів відповідача, вказуючи про наступне. Щодо доводів відповідача про недоліки першого рапорту, позивачем зазначено, що необхідність подання другого рапорту була обумовлена тим, що представники відповідача усно відмовили розглядати попередній рапорт від 03.04.2024, тому позивач фактично був вимушений подати рапорт вдруге. Посадовими особами хоча і були розглянуті обидва рапорти, одна останні не звернули увагу на те, що у рапортах було зазначено позивачем про небажання проходити військову службу у ЗСУ. Крім того, позивач вірно адресував рапорт своєму безпосередньому командиру. Щодо зауважень відповідача про обов`язки батьків утримати своїх дітей, позивачем зазначено, що у чотирьох дітей дружини позивача відсутній батько. Дружина позивача є одинокою матір`ю. Так, вітчим (позивач) має своїм обов`язком утримувати пасинка, який з ним проживає, якщо у нього немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу. Дружина позивача зайнята постійним доглядом за вказаними дітьми і не отримує жодного доходу, окрім вказаної допомоги від УСЗН, тому повністю утримувати багатодітну сім`ю спроможній виключно позивач. За таких обставин, позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби за обумовленими обставинами. Отже, звільнення на цій підставі передбачає саме утримання неповнолітніх дітей, а не факт батьківства.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 10.01.2008 Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; з 05.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
30.09.2023 між позивачем та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , укладено шлюб, про що Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), складено відповідний актовий запис №1898 та 30.09.2023 видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 .
Після реєстрації шлюбу позивач та його дружина виявили бажання надалі іменуватися прізвищем « ОСОБА_9 ».
На час укладення шлюбу у дружини позивача - ОСОБА_9 було четверо неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого повторно 16.04.2016, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є ОСОБА_11 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого повторно 16.04.2016, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є ОСОБА_11 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого повторно 16.04.2016, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , є ОСОБА_11 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 , виданого 16.04.2016, батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , є ОСОБА_12 .
З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що відомості про батьків дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
06.11.2023 Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області видано посвідчення серії НОМЕР_12 про право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, в якому батьками дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 записані - ОСОБА_13 (мати) та ОСОБА_1 (батько).
31.03.2024 позивач виявив своє небажання продовжувати військову службу та подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі положень абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають шестеро дітей віком до 18 років.
До вказаного рапорту було додано копії нотаріально засвідчених таких документів: паспорта та рнокпп; паспорту та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_13 ; свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 10.05.2022; свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10.05.2022; свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 16.04.2016; свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 16.04.2016; свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 16.04.2016; свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 16.04.2016; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 30.09.2023; довідки №46, виданої Управлінням соціального захисту населення Запорізької РДА від 05.03.2024; довідки №47 від 05.03.2024, виданої УСЗН Запорізької РДА Запорізької області; посвідчення серії НОМЕР_12 від 06.11.2023; акту про встановлення факту проживання за адресою без факту реєстрації від 25.03.2024; довідки від 29.03.2024 №119/08-07; витягів з Державного реєстру актів цивільного стану; заяви ОСОБА_13 ; витягу з військового квитка позивача.
Відповідно до акту про встановлення факту проживання за адресою без факту реєстрації від 25.03.2024 за підписом депутата Долинської сільради Желудька В.В. , сусіда - ОСОБА_15 , сусіда - ОСОБА_16 , господаря будинку - ОСОБА_17 , громадяни: ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - проживають за адресою: АДРЕСА_3 , з 19.07.2022 без реєстрації.
Відповідно до довідки №47 від 05.03.2024 ОСОБА_13 отримує допомогу одинокої матері на дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 у розмірі 5461,12грн.
У позовній заяві позивач вказує, що він активно приймає участь у вихованні та утриманні дітей дружини, проживає з ними однією сім`єю та виконує обов`язки батька для дітей.
На підтвердження вказаних обставин позивачем долучено копію нотаріально засвідченої заяви дружини позивача - ОСОБА_13 , за змістом якої її чоловік, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2019 року забезпечує усім необхідним та повністю матеріально утримує її чотирьох дітей, яких вона має від стосунків з іншими чоловіками, а також двох їх спільних дітей.
17.04.2024 позивач повторно подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають шестеро дітей віком до 18 років).
За даними відповідача обидва рапорти позивача про звільнення з військової служби були об`єднані та присвоєно єдиний вхідний реєстраційний номер №703/3.57 від 17.04.2024.
Листом від 15.05.2024 №327/3459 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачу про розгляд його рапорту від 17.04.2024 вх.№703/3.57 та вказано, що на час розгляду рапорту немає законних підстав для прийняття рішення щодо його звільнення з військової служби.
В обґрунтування такого рішення відповідачем у листі №327/3459 від 15.05.2024 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Під час дослідження наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 являється батьком багатодітної сім`ї, що свідчить про факт виховання у подружжі трьох дітей, разом з тим відповідно до Сімейного кодексу факт обов`язку утримувати дітей дружини від першого подружжя не встановлено.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи не скасований.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).
За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII передбачалось, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008 в редакції на час спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170 в редакції на час спірних відносин).
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції №170).
Отже, законодавець чітко визначив, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Суд зазначає, що визначальним для вирішення цього публічно-правового спору є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
При цьому, Законом №2232-ХІІ не визначено поняття «утримання дітей».
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, а також регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (статті 2 СК України).
Частиною першою статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (частина друга статті 166 СК України).
Отже, у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при цьому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо.
Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, з 05.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
В межах спірних відносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо не звільнення його з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за сімейними обставинами: у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
В якості підстави для відмови у звільнені відповідачем у листі від 15.05.2024 №327/3459 за результатами розгляду рапорту позивача від 17.04.2024 за вх.№703/3.57 зазначено про відсутність на те правових підстав, оскільки факт обов`язку утримувати дітей дружини від першого подружжя не встановлено.
З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_7 , після укладання шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_9 .
Позивач є рідним батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ).
На час укладення шлюбу у дружини позивача - ОСОБА_9 було четверо неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 ; батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 ; батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , є ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 ; батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , є ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 .
З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що відомості про батька цих дітей зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Виходячи з наведених правових норм, суд зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_13 , має право на участь у вихованні її чотирьох дітей (за умови проживання однією сім`єю).
При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Разом з цим, при поданні рапорту до відповідача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами позивачем не було надано довідку про склад сім`ї, згідно з якої є можливим встановити, що він проживає однією сім`єю з ОСОБА_13 та її дітьми.
Наданий до рапорту акт від 25.03.2024 про встановлення факту проживання за адресою без факту реєстрації, що не є тотожним.
Також, згідно з рапорту позивача та долучених до нього додатків позивачем не було надано доказів того, що ці діти не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Крім того, до рапорту не надано доказів щодо безпосереднього утримання дітей (4 дітей) гр. ОСОБА_13 саме позивачем.
Посилання позивача в обґрунтування протиправності відмови відповідача у звільненні з військової служби на посвідчення серії НОМЕР_12 , виданого 06.11.2023 Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, не враховуються судом, оскільки за змістом посвідчення серії НОМЕР_12 про право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, а відтак таке жодним чином не може підтвердити факт перебування дітей дружини на його утриманні.
Суд зазначає, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення.
Факт перебування фізичної особи на утриманні заінтересована особа може встановити у спосіб, зокрема, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.
Рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні дітей, рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей на підставі статі 268 СК України тощо, позивачем долучено до рапорту не було.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, зважаючи на те, що позивачем не надано відповідачу належних доказів перебування на його утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що правових підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 17.04.2024 у відповідача не було, оскільки позивач не надав відповідачу належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідача, надавши такі документи.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_13 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова