Справа № 442/6550/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Іщук Лариси Петрівни у справі №442/6550/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про зміну пункту постанови у справі про порушення митних правил в частині стягнення штрафу
Не погоджуюсь з висновками колегії суддів та постановою у даній справі, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції встановив, що позивач не заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, однак не погоджується з розміром накладеного штрафу у зв`язку з неправомірно визначеною митним органом вартістю ввезеного ним в Україну і незадекларованого товару. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що експертиза для визначення вартості незадекларованих товарів проводиться в межах справи про адміністративне правопорушення і її висновок є доказом у справі про порушення митних правил. Суд вказав, що така експертиза не є судовою експертизою, а тому вимоги попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок на неї не поширюються.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що висновок експерта СЛЕД Держмитслужби, проведений уповноваженим органом, відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом вартості ввезеного позивачем і незадекларованого товару. Натомість, зазначив, що представлений позивачем висновок експертизи Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.07.2024 не є належним доказом у справі про порушення митних правил, адже Митним Кодексом України обов`язок проведення експертизи покладено саме на СЛЕД Держмитслужби.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не доведено, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних товарів у справах про порушення митних правил. Крім того, апеляційний суд, проаналізувавши висновок СЛЕД та надавши йому оцінку ( як от, відсутність у висновку інформації про продаж аналогічних товарів; ненаведення конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром; відсутні покликання на країну відправлення товару; проведення огляду експертом вибірково ) прийшов до переконання, що митним органом неправильно визначено розмір штрафу, який значно перевищує вартість товару, оскільки такий висновок грунтується на припущеннях і не може вважатись обгрунтованим та об`єктивним.
Апеляційний суд, на підставі ч.3 ст.286 КАС України змінюючи постанову в справі про порушення митних правил в частині стягнення штрафу та зменшивши його розмір з 1 903 325 грн. до 1 142 002,29 грн., взяв до уваги вартість переміщуваних позивачем через кордон товарів, що визначена висновком судово-товарознавчої експертизи ЛНДЕКЦ.
Вважаю, що висновки щодо відсутності у СЛЕД повноважень на проведення оцінки вартості товару у справах про порушення мирних правил не грунтуються на Законі.
Крім того, суд у спорі про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень у справі про порушення митних правил не може надавати оцінку висновку СЛЕД, як одному з доказів у справі про порушення митних правил, оскільки така оцінка може надаватися лише митним органом під час розгляду справи про порушення митних правил, а суд оцінює правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на предмет належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, у зв`язку з підставністю врахування ( чи неврахування, відхилення ) доказів.
Норма ч.ч. 2, 3 ст. 357 Митного кодексу України визначає, що дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом.
Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.
Частинами 1, 2 ст. 515 Митного кодексу України встановлено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.
Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Згідно норм ст. 516 Митного кодексу України, визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.
Звертаю увагу, що відповідно до пункту 3 Положення про СЛЕД Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019 № 18, у редакції наказу від 12.11.2019 № 29 (зі змінами), саме на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.
Отже, повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ.
Відповідно до ч. 14 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС від 02.12.2016 № 1058, під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) експертами застосовуються методи досліджень та методики проведення експертиз, які визначені в нормативно-правових актах та нормативно- технічних документах (міжнародні та національні стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції рекомендації, переліки, науково-технічна та довідкова література, програмні продукти тощо).
Обрання методу (методики) проведення досліджень (експертиз) належить до компетенції експерта.
Виходячи з вищенаведеного вважаю, що висновок про вартість товару, складений Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, зокрема, у даній справі, є належним доказом у справі про порушення митних правил, який відповідно до Митного кодексу України встановлює вартість майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.
Відсутність попередження експерта СЛЕД, який проводив дослідження, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, жодним чином не нівелює цього документу як доказу у справі про порушення митних правил, оскільки законодавством ( ст.ст.357,515 МК України ) встановлено, що такий висновок не є судовою експертизою.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/1029/18 про те, що висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не можуть бути застосовані до спірних відносин, оскільки стосуються судового спору про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, що розглядався в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України.
Велика Палата вказала, що статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України встановлено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Отже, нормами ЦПК України передбачено для учасників справи можливість під час розгляду справи в порядку ЦПК України проведення експертизи на замовлення учасників справи та визначено умови, за яких такий висновок експерта може бути прийнятий судом як доказ, зокрема, необхідність зазначення у ньому про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Разом з тим, у правовідносинах, що є спірними у даній справві, висновок СЛЕД складений в межах розгляду справи про порушення митних правил, а не судового спору в порядку ЦПК України, тому процедура його складання і повноваження сторін передбачені Митним кодексом України.
Митний кодекс України у статті 515 чітко визначає, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил.
Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Крім цього, вважаю за необхідне зазначити про повноваження суду при розгляді справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Частиною 3 ст.286 КАС України, пунктом 4 передбачено, що суд має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Відповідальність за порушення митних правил, а саме, недекларування ввезеного в Україну товару, передбачена ч.2 ст.471 МК України.
Частина 2 ст.471 МК України встановлює єдиний захід стягнення, який може застосовуватись до порушника за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами - штраф в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Альтернативних заходів стягнення, крім штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, нормативний акт про відповідальність за адміністративне правопорушення ч.2 ст.471 МК України не передбачає.
Таким чином, у суду, який розглядає справу про оскарження рішення митниці щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.471 МК України, відсутня можливість змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, а зміна судом постанови митного органу в частині стягнення штрафу ( фактично, зменшення його розміру ) не передбачена КАС України.
Крім того, накладення на позивача штрафу в іншому розмірі, ніж визначений в оскаржуваній постанові, є фактично розглядом судом справи про порушення митних правил, компетенцію для розгляду якої має лише митний орган.
Вважаю, що з підстав викладених вище, апеляційна скарга не може бути задоволена, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року у даній справі повинно бути залишеним без змін.
Суддя Л. П. Іщук