Справа № 372/4755/24
Суддя: Рабчун Р. О.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/4755/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Рабчуна Р.О.

при секретарі судових засідань Редька Н.Н.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Каращука В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Обухів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каращук В.Г., звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: скасувати постанову № 1419 від 22 серпня 2024 року винесену начальником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

B обґрунтування позовної заяви зазначено, що 20.08.2024 року на позивача ОСОБА_1 заступником командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_3 був складений протокол № 285 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, в якій зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці на зазначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач ОСОБА_1 повістку про те, що йому необхідно було з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримував та представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано будь-яких доказів, що така повістка була йому направлена. Факт не отримання позивачем повістки підтверджується тим, що на корінцю повістки відсутній підпис позивача про отримання повістки. ОСОБА_1 було запропоновано з`явитись на 11 год. 00 хв. 22.08.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для участі у розгляді протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 20.08.2024 року № 289 складеного відносно позивача.

22.08.2024 року позивач о 10 год. 30 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для участі розгляду протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 20.08.2024 року № 289, про, що зроблена відповідна відмітка в журналі ІНФОРМАЦІЯ_3 . Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 під розпис вручив позивачу постанову № 1419 від 22.08.2024 року накладення адміністративного стягнення. На підставі вищезазначеного позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. за нібито вчиненого правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

02.09.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

03.09.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 02.09.2024 року, представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків разом з позовною заявою в новій редакції.

04.09.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.09.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області, у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадженні відмовлено. Відкладено розгляд справи на 22.10.2024 року о 10 год. 00 хв. та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази вручення повістки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого викликали з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.07.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Ухвалу суду від 24.09.2024 року в частині витребування доказів відповідач не виконав.

Суд заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.08.2024 року заступником командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 285 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В останньому зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 20 серпня 2024 року о 11 год. 00 хв. в ІНФОРМАЦІЯ_4 було виявлено адміністративне правопорушення, а саме військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці на зазначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У встановленому правопорушенні вбачаються ознаки порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. А також, проінформовано ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год. 00 хв. 22.08.2024 року в кабінеті № 4.

У протоколі ОСОБА_1 надав пояснення, що були порушені його конституційні та законні права. Стосовно складеного протоколу надав пояснення, що не отримував повістку 11.07.2024 року, а відривний корінець, не містить його особистого підпису про отримання повістки. Свідки зазначені в частині протоколу «свідки правопорушення» не були фактично свідками правопорушення, а були присутніми тільки при складанні протоколу. ОСОБА_1 не згоден зі змістом протоколу, правопорушення не вчиняв.

22.08.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 1419 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., який не з`явився за викликом по повістці на 15.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Постанову ОСОБА_1 отримав 22.08.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 повістки про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.07.2024 року., окрім того, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.09.2024 року було витребувано докази вручення повістки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого викликали з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.07.2024 року. Однак, відповідачем було проігноровано вимоги ухвали суду від 24.09.2024 року та доказів на підтвердження вручення повістки позивачу на 15.07.2024 року суду не надано.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Інші доводи та аргументи, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем у підтвердження правомірності прийнятого рішення не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів.

За вищезазначених обставин суд дійшов висновку, що постанову № 1419 від 22.08.2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 винесено на підставі матеріалів, складених та розглянутих з істотним порушенням вимог КУпАП, у зв`язку з чим наявні законні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови як протиправної та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінюючи надані в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, перевіряючи чи прийнято відповідачем постанову обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, суд приходить до висновку, оскільки відповідачем належним чином не доведено належними і допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 72, 77, 79, 159, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження у справі задовольнити.

Скасувати постанову № 1419 від 22 серпня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом тридцять днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2024 року.

Суддя Р. О. Рабчун