Справа № 580/6073/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.10.2024 р. справа №580/6073/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі за текстом - відповідач, субєкт владних повноважень, владний субєкт, орган публічної адміністрації, адміністративний орган, Університет) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з вимогами: 1) визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил, щодо не вірного нарахування та виплат позивачу з 29.01.2020 по 08.05.2024 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, усіх щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; 2) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 4) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з розрахунку місячного грошового забезпечення, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 5) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, виплатити позивачу матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 6) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 7) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, виплатити позивачу матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 8) зобов`язати Харківського національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2024 по 08.05.2024, грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 9) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, виплатити позивачу матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

Викладені у позові доводи заявника узагальнено можуть бути кваліфіковані як вчинення субєктом владних повноважень протиправного (на думку заявника) управлінського волевиявлення, унаслідок якого військовослужбовцем не було отримано належної суми грошового забезпечення за рахунок обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020р. « 1.762,00грн.» (замість « 2.102,00грн.), станом на 01.01.2021р. « 1.762,00грн.» (замість « 2.270,00грн.), станом на 01.01.2022р. і станом на дату звільнення з військової служби (19.07.2022р.) « 1.762,00грн.» (замість « 2.481,00грн.») та за рахунок невключення до розміру місячного грошового забезпечення у цілях нарахування та виплати виду грошового забезпечення - грошової допомоги для оздоровлення за 2020р.-2024р., виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020р.-2024р.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.06.2024р. адміністративну справу за підсудністю передано до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. прийнято справу до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; витребувано докази.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024р. позов було залишено без руху в частині вимог з 19.07.2022р.; надано строк на усунення недоліків в оформленні позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали шляхом подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимог про виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022р. по 17.03.2024р. та в частині позовних вимог про перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2023р. та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022р.-2023р.

25.09.2024р. до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи яку зазначено, що строки звернення до суду із позовом про визнання протиправними дій Харківського національного університету Повітряних Сил щодо невірного розрахунку розміру грошового забезпечення позивачем не пропущені. Станом на день виключення зі списків особового складу університету відповідач не надав позивачу розрахунок (інформацію) про проведений розрахунок з грошового забезпечення із зазначенням усіх його складових, а надав письмову інформацію про розрахунок лише 15.06.2024р. За 2022-2024 роки матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань позивачу взагалі не виплачувалася, що є порушенням статті 5 постанови кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704. Так, як позивачу не вірно нараховувалось грошове забезпечення, тому не вірно була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік відповідно.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024р. вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024р. у справі №580/6073/24 - визнано невиконаними. Позов в частині вимог про виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022р. по 17.03.2024р. та в частині позовних вимог про перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2023р. та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022р.-2023р. - залишено без розгляду. Продовжено по суті розгляд справи за вимогами: 1) визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил, щодо не вірного нарахування та виплат позивачу за період 29.01.2020р.-18.07.2022р. та за період 18.03.2024р.-08.05.2024р. грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, усіх щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; 2) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 4) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2022 по 18.07.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік з розрахунку місячного грошового забезпечення, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 5) зобов`язати Харківського національного університету Повітряних Сил, перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 17.03.2024 по 08.05.2024, грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум; 6) зобов`язати Харківський національного університету Повітряних Сил, виплатити позивачу матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначав про відсутність події зростання станом на 01.01.2020р., станом на 01.01.2021р., станом на 01.01.2022р., на 01.01.2023р. грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704. Зазначив, що 20.05.2023 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р. № 481, якою були внесені зміни до пункту 4 постанови № 704. Таким чином з 20.05.2023 року по теперішній час розрахунок розміру грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється виходячи з фіксованої суми - 1762 грн., та не залежить від прожиткового мінімуму на 2023 та 2024 рік. Виходячи з вищезазначеного, відсутні правові підстави для перерахунку грошового забезпечення позивачу з 20.05.2023 року по 08.05.2024 року відповідно до постанови КМУ №704. Відповідно відсутні підстави й для перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023-2024 рік.

Суд, дослідивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; відповідно до витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 08.05.2024р. №135 підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника факультету зенітних ракетних військ Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 квітня 2024 року №657 на посаду начальника школи підготовки сержантів Військової частини НОМЕР_1 , вважати що 08 травня 2024 року справи та посаду здав з Університетом розрахувався і вибув до нового місця служби у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . З 08 травня 2024 року виключити зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення. Щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав. Щорічну основну відпустку за 2023 рік не використав. Щорічну основну відпустку за 2024 рік не використав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік отримав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік отримав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримував; у період часу 01.01.2020р.-07.05.2024р. обіймав штатну військову посаду в організаційній структурі Університету; у період часу 01.01.2020р.-07.05.2024р. отримував грошове забезпечення, обчислене із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 1.762,00грн.»; у період часу 01.01.2020р.-07.05.2024р. субєкт владних повноважень Університет на отримував бюджетних асигнувань для обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи понад « 1.762,00грн.».

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 квітня 2024 року №657 заявника було призначено на посаду начальника школи підготовки сержантів Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 08.05.2024р. №135 заявником протягом 2022р.-2024р. було отримано такий вид грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення за 2022р., за 2023р., за 2024р.; такий вид грошового забезпечення як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022р.-2024р. заявник не отримував.

Згідно з Довідкою про грошове забезпечення заявника за період 29.01.2020р. - 08.05.2024р. від 01.08.2024р. заявник був задоволений такими видами грошового забезпечення:

- станом на січень 2020р.: оклад за посадою 7750,00грн.; оклад за званням 1410,00грн.; надбавка за вислугу років (45%) 4122,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 8633,30грн.; надбавка за держ. таємницю (15%) - 1162,50 грн; премія (35%) 2712,50грн.; індексація грошового забезпечення 216,51грн.;

- станом на січень 2021р.: оклад за посадою 8460,00грн.; оклад за званням 1410,00грн.; надбавка за вислугу років (45%) 4441,50грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 9302,48грн.; надбавка за держ. таємницю (15%) - 1269,00 грн; премія (35%) 2961,00грн.; індексація грошового забезпечення 331,42грн.;

- станом на січень 2022р.: оклад за посадою 8460,00грн.; оклад за званням 1410,00грн.; надбавка за вислугу років (50%) 4935,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 9623,25грн.; надбавка за держ. таємницю (15%) - 1269,00 грн; премія (35%) 2961,00грн.; індексація грошового забезпечення 563,19грн.;

- станом на січень 2023р.: оклад за посадою 8460,00грн.; оклад за званням 1410,00грн.; надбавка за вислугу років (50%) 4935,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 9623,25грн.; надбавка за держ. таємницю (15%) - 1269,00 грн; премія (140%) 11844,00грн.;

- станом на січень 2024р.: оклад за посадою 8460,00грн.; оклад за званням 1410,00грн.; надбавка за вислугу років (50%) 4935,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 9623,25грн.; надбавка за держ. таємницю (15%) - 1269,00 грн; премія (390%) 32994,00грн.

Окрім того, згідно з Довідкою про грошове забезпечення заявника за період 29.01.2020р. - 08.05.2024р. від 01.08.2024р. заявник протягом 01.01.2020р.-31.12.2023р. отримав допомогу на оздоровлення за 2020р. - 27.843,98грн., за 2021р. - 27.843,98 грн, за 2022р. - 28.658,25грн, за 2023р. - 58.691,25грн., допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020р. - 1.410,00грн., за 2021р. - 1.410,00грн.

За твердженням представника заявника, ним було подано письмове звернення з приводу ініціювання процедури перерахунку отриманого грошового забезпечення, обчисленого із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму для працездатної особи, актуального станом на 01 січня кожного календарного року, з приводу виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2024 роки.

За цим зверненням суб"єктом владних повноважень вчинена відмова, оформлена листом від 07.06.2024р. №176/176/100/754/1257/ПС.

Стверджуючи про невідповідність закону владного управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень (з урахуванням ухвали суду від 09.10.2024р. про залишення позову без розгляду в частині вимог) з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 01.01.2020р.-31.12.2020р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.102,00грн.», з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 01.01.2021р.-31.12.2021р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.270,00грн.», з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 01.01.2022р.-18.07.2022р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.481,00грн.», з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 18.03.2024р.-08.05.2024р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 3.028,00грн.», з приводу обчислення таких видів грошового забезпечення як: допомога на оздоровлення за 2020р, 2021р., 2022р., 2024р., допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020р., 2021р. без урахування підвищеного грошового забезпечення військовослужбовця, невиплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. заявник ініціював даний спір.

Суд знаходить, що ключовими питаннями для правильного вирішення по суті даного спору є відповідь на те: 1) з урахуванням якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн." чи "2.102,00грн." підлягало обчисленню станом на 01.01.2020р. грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704; 2) з урахуванням якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн." чи "2.270,00грн." підлягало обчисленню станом на 01.01.2021р. грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704; 3) з урахуванням якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн." чи "2.481,00грн." підлягало обчисленню станом на 01.01.2022р. грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704; 4) з урахуванням якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн." чи "2.684,00грн." підлягало обчисленню станом на 01.01.2023р. грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704; 5) з урахуванням якого показника прожиткового мінімуму для працездатної особи "1.762,00грн." чи "3.028,00грн." підлягало обчисленню станом на 01.01.2024р. грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704; 6) яку норму закону слід застосувати до спірних правовідносин, а саме: абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" чи ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік"; 7) яку норму закону слід застосувати до спірних правовідносин, а саме: абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" чи ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік"; 8) яку норму закону слід застосувати до спірних правовідносин, а саме: абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" чи ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом; учасники суспільних відносин не повинні здобувати вигоду у будь-якій формі з діянь, котрі не відповідають основоположним засадам суспільно-правового ладу України.

Частиною 1 ст.43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю і ці відносини у сфері проходження людиною військової служби унормовані, насамперед, приписами Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон України №2232-XII) та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі за текстом - Закон України №2011-ХІІ).

Як указано у ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом і ці відносини деталізовані приписами ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Рівень, склад та умови виплати військовослужбовцям грошового забезпечення визначені ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України №2011-ХІІ), а структура, розміри та механізми обчислення грошового забезпечення військовослужбовців з 01.01.2008р. були регламентовані приписами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294, а з 01.03.2018р. - приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

Так, на подальший розвиток положень ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Урядом України було прийнято постанову КМУ від 30.08.2017р. №704, п.4 якої було запроваджено механізм обчислення грошового забезпечення в частині розміру окладу за посадою та окладу за званням не з використанням сталої арифметичної величини (аналогічно до постанови КМУ від 11.11.2015р. №988), а із використанням певної величини прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно з п.10 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 згадане нормативне рішення Уряду України набирало чинності з 01.01.2018р.

При цьому, п.4 постанови КМУ №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Звідси слідує, що первісно Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.

Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ №704 не діяла, а питання структури та розмірів складових елементів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018р.

Водночас із цим, унаслідок набрання чинності передбаченими п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 змінами, п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 почав визначати, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відтак, з 01.03.2018р. Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за військовою посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.

Згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 07.12.2017р. №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018р. прожитковий мінімум для працездатної особи склав - "1.762,00грн.".

Пункт 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.

З 29.01.2020р. була відновлені юридична дія п.4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відтак, станом на 01.01.2020р. п.4 постанови КМУ діяв у редакції п. 6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 і передбачав обчислення грошового забезпечення виключно із використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р. (тобто "1.762,00грн."), а з 29.01.2020р. за правилами п.4 постанови КМУ №704 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Водночас із цим, з 29.01.2020р. була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.

Суд зважає, що п.8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018р. №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020р. також було запроваджено єдину величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у - "2.102,00грн.".

Між тим, згідно з ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.270,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

У розумінні постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 усі згадані у цьому нормативно-правовому акті Уряду України субєкти права визначені у якості державних органів.

Отже, положення ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" в частині запровадження з 01.01.2021р. величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.270,00грн." є загальною нормою права, а положення ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" в частині запровадження з 01.01.2021р. величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн." є спеціальною нормою права для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Оскільки оплата праці військовослужбовців регулюється спеціальним законом - ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то для обчислення розміру посадового окладу та окладу за званням військовослужбовця станом на 01.01.2021р. не може бути використаний показник значення прожиткового мінімуму для працездатної особи, відмінний від - "2.102,00грн.".

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21 та постанови Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі №120/8603/21-а, позаяк норми п.4 постанови КМУ №704 за характером приписів (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) були бланкетними нормами права, а тому повинні однаково тлумачитись та застосовуватись як відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, так і відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Суд вважає, що суть згаданого однакового тлумачення полягає у тому, що до правовідносин з обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 підлягає застосуванню той прожитковий мінімум, який запроваджений для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022р. знов було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.481,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону (де передбачено показник прожиткового мінімуму працездатної особи - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів) не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Оскільки у і положеннях п.8 Прикінцевих положень Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", і у положеннях постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 законодавець використовує правові категорії "працівник державного органу" та "державний орган" безвідносно до укладання трудового договору (а у тому числі і відносно атестованих спеціальними званнями осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України та відносно керівників органів, установ, організацій, частин системи Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, установ служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України тощо), то суд доходить до переконання про те, що на відносини з оплати праці інших працівників державних органів (у тому числі і діючих військовослужбовців Збройних Сил України) поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", унаслідок чого грошове забезпечення не підлягає обчисленню із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі понад - "2.102,00грн.".

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2023р. вчергове було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.684,00грн." та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

При цьому, у силу спеціального правила п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" було установлено, що дія абзацу шостого статті 7 цього Закону не поширюється на працівників центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, та органу досудового розслідування, на який відповідно до частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України покладається функція із здійснення досудового розслідування корупційних та пов`язаних з корупцією кримінальних правопорушень.

Оскільки у і положеннях п.7 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", і у положеннях постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 законодавець використовує правові категорії "працівник державного органу" та "державний орган" безвідносно до укладання трудового договору (а у тому числі і відносно атестованих спеціальними званнями осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України та відносно керівників органів, установ, організацій, частин системи Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, установ служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України тощо), то суд доходить до переконання про те, що на відносини з оплати праці інших працівників державних органів (у тому числі і діючих військовослужбовців Збройних Сил України) поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", унаслідок чого грошове забезпечення підлягає обчисленню із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.".

Статтею 7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2024р. було запроваджено декілька величин прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: звичайну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "3.028,00грн." (абз.4 ст.7) та спеціальну величину прожиткового мінімуму у розмірі - "2.102,00грн." (абз.6 ст.7) для визначення посадових окладів працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

Отже, на відносини з оплати праці інших працівників державних органів поширюється дія абз.6 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", унаслідок чого підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.".

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що під час регламентування правових відносин з приводу оплати праці публічних службовців з 01.01.2020р. законодавець незмінно та послідовно застосовує сталий підхід, за яким підлягає використанню показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - "2.102,00грн.", за виключенням спеціально обумовлених застережень, зокрема, стосовно випадків оплати праці працівників Національного агентства з питань запобігання корупції та працівників Національного антикорупційного бюро України.

Отже, оскільки станом на 29.01.2020р. діяла єдина величина прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн." та у положеннях ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" законодавцем згадано про прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2.102,00грн., котрий за своєю правовою природою має спеціальний характер і підлягає використанню у відносинах з оплати праці працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, тобто і військовослужбовців, то для обчислення розміру посадового окладу військовослужбовця станом на 29.01.2020р. та станом на 01.01.2021р. слід використовувати показник значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у 2.102,00грн.

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21.

Також, оскільки станом на 01.01.2022р., станом на 01.01.2023р. та станом на 01.01.2024р. діючий публічний атестований військовим званням публічний службовець не набув права на підвищення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 в частині зростання таких видів грошового забезпечення як: оклад за посадою, оклад за званням, надбавка за вислугу років, то відповідно і заявник не має права на перерахунок розміру раніше вже виплаченого грошового забезпечення за цією подією.

Суд відзначає, що у спірних правовідносинах заявник прагне до перерахунку розміру раніше вже виплаченого грошового забезпечення, зокрема, станом на 01.01.2024р., обчислене у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року.

Однак, за відсутності прямого застереження про протилежне суд доходить до переконання про те, що станом на 01.01.2024р. діючий військовослужбовець Збройних Сил України як працівник державного органу, оплата праці якого регулюються спеціальним законом, не набув права на підвищення розміру окладу за посадою та окладу за званням із розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі - "3.028,00грн".

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на субєкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення.

Водночас із цим, за змістом правових позицій постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21 та постанови Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі №120/8603/21-а, позаяк норми п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 за характером приписів (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) були бланкетними нормами права, а тому повинні однаково тлумачитись та застосовуватись як відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця; особи рядового і начальницького складу) із використанням арифметичного значення показника 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, так і відносно випадку обчислення окладу за посадою діючого військовослужбовця (та окладу за званням діючого військовослужбовця) із використанням арифметичного значення показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

До того ж лише таке тлумачення відповідає дійсному змісту норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, де усі суб"єкти владних повноважень пойменовані законодавцем у якості державних органів.

Тому за відсутності прямого застереження про протилежне суд доходить до переконання про те, що станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р. діючий публічний атестований військовим званням військовослужбовець як працівник державного органу, оплата праці якого регулюються спеціальним законом, не набув права на підвищення розміру окладу за посадою та окладу за званням із розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі - "2.481,00грн.", "2.684,00грн." та "3.028,00 грн".

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень одночасно було вчинено і управлінське волевиявлення у формі дії з приводу обчислення грошового забезпечення заявника із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "1.762,00грн.".

Розвязуючи спір, суд зважає, що (за умови незастосування положень ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік") у силу правового висновку постанов Верховного Суду від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 19.09.2023р. по справі №160/15756/21; від 04.04.2023р. по справі №120/5264/22, від 06.11.2023р. по справі №300/1947/22, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22; від 12.03.2024р. по справі №300/1772/23; від 28.03.2024р. у справі №160/3235/23 подія підвищення розміру окладу за посадою та окладу за звання (а відтак, і усіх інших видів грошового забезпечення, в алгоритмі обчислення яких беруть участь оклад за посадою та оклад за званням) згідно з постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 мала місце - 01.01.2020р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.102,00грн.", - 01.01.2021р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.270,00грн.", - 01.01.2022р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.481,00грн.", - 01.01.2023р. за рахунок використання під час обчислення грошового забезпечення значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у "2.684,00грн.".

Водночас із цим, положення ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" містять ідентичне по суті правило, у силу якого відсутність бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті, унеможливлює зростання (підвищення) заробітної плати (грошового забезпечення) усіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів.

Разом з тим, оскільки вчинивши відмову у перерахунку грошового забезпечення станом на 29.01.2020р. та станом на 01.01.2021р. владний суб`єкт не довів за правилами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відсутності та нереальності події підвищення винагороди за службу діючого публічного службовця за тією ж самою (аналогічною чи прирівняною) посадою, то владного суб`єкта належить обтяжити обов`язком здійснити перерахунок грошового забезпечення заявника, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2020р.- 2021р., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020р.-2021р.), із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, тобто на 01.01.2020р. станом на 29.01.2020р., а також із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021р. станом на 01.01.2021 р.

Відповідаючи на раніше сформульоване питання з приводу розв`язання колізії між абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та між ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", між абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та між ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", між абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" чи ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", суд зважає, що згідно з ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

Відповідно до ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

Відповідно до ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у 2024 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті.

Отже, положення спеціальної норми права, а саме - ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ Про Державний бюджет України на 2023 рік та ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" виключають існування у заявника порушеного права на перерахунок пенсії у 2022р., у 2023р. та у 2024р. на підставі "умовного" підвищення поточного грошового забезпечення діючого публічного службовця, позаяк за юридичною силою є вищими від норм будь-яких підзаконних актів, а за сферою правового регламентування та часом прийняття мають пріоритет у застосуванні перед іншими нормами суміжних законів.

Відтак, з огляду на викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що належною спеціальною нормою права відносно спірних правовідносин в даній частині є положення ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Отже, у особи, на яку поширюється дія норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, станом на 01.01.2020р., станом на 01.01.2021р., станом на 01.01.2022р., станом на 01.01.2023р., станом на 01.01.2024р. відбувається зростання доходу за рахунок підвищення грошового виразу окладу за посадою, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та інших видів (складових грошового доходу), які не мають разового характеру.

Проте, оскільки перелічені вище судові акти Верховного Суду (як і згадані заявником усі інші судові рішення) не містять правових висновків з приводу застосування положень ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а окружний адміністративний суд за результатами розгляду даного спору дійшов до переконання про те, що саме ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №198-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" є належною спеціальною нормою права в даній частині спірних правовідносин, то суд резюмує, що відсутність відповідних бюджетних призначень для обчислення станом на 01.01.2022р., станом на 01.01.2023р. та станом на 01.01.2024р. грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 із використанням значення прожиткового мінімуму для працездатної особи у - "2.481,00грн.", "2.684,00грн." та "3.028,00грн" виключає як підставність зростання грошового забезпечення діючого публічного службовця, так і виникнення підстав для проведення будь-якого перерахунку розміру раніше вже призначених пенсій.

Положення перелічених законів як спеціальних актів права у сфері оплати праці працівників бюджетних установ (у тому числі і у формі грошового забезпечення) виключають набуття заявником права на збільшення розміру пенсії за рахунок "умовного" підвищення грошового забезпечення діючої особи начальницького складу Збройних Сил України станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р.

Разом із тим, відсутність аналогічної за змістом спеціальної норми права станом на 01.01.2020р. та станом на 01.01.2021р. (зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) про застосування найбільш сприятливого для заявника приватної особи підходу у тлумаченні змісту норми права) зумовлює необхідність обтяження субєкта владних повноважень обовязком провести обчислення усіх видів отриманого грошового забезпечення заявника як військовослужбовця протягом 01.01.2020р.-31.12.2020р., а також грошової допомоги на оздоровлення за 2020р. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.102,00грн.», а також обовязком провести обчислення грошового забезпечення усіх видів отриманого грошового забезпечення заявника як військовослужбовця протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р., а також грошової допомоги на оздоровлення за 2021р. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 2.270,00грн.» попри відсутність окремого рішення Уряду України у формі постанови Кабінету Міністрів України про це та відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Стосовно перерахунку грошового забезпечення за період з 18.03.2024 по 08.05.2024, суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 було прийнято постанову №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" (далі - Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023.

Пунктом 1 Постанови №481 визначено скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Також пунктом 2 вказаної Постанови внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виклавши абзац перший в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Викладення пункту 4 Постанови №704 у новій редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 18.03.2024 по 08.05.2024.

Продовжуючи вирішення спору по суті за епізодом відповідності ч.2 ст.2 КАС України управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення і виплати розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024р. суд керується такими підставами та мотивами.

Відповідно до п.1 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За правилом п.9 п.1 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Звідси слідує, що приводом для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є виключно рапорт військовослужбовця, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.

Приписи цих норм Порядку №260 враховані судом під час вирішення даного спору для з`ясування суттєвих/істотних відмінностей у процедурі призначення виплат в аспекті набуття військовослужбовцем суб`єктивного права на одержання грошової виплати і засвідчили, що обов`язковою передумовою для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подія подання військовослужбовцем письмового рапорту.

Відтак, відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що до настання події набуття чинності нормами Порядку №260 - правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям були деталізовані приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджена наказом Міністерства оброни України від 11.06.2008р. №260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.07.2008р. за №638/15329; далі за текстом Інструкція №260).

Так, відповідно до п.33.1 розділу XXXIII Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За правилом п.33.2 розділу XXXIII Інструкції №260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби.

Згідно з п.33.3 розділу XXXIII Інструкції №260 розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Звідси слідує, що приводом для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є виключно рапорт/заява військовослужбовця, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.

Приписи цих норм Інструкції №260 враховані судом під час вирішення даного спору для з`ясування суттєвих/істотних відмінностей у процедурі призначення виплат в аспекті набуття військовослужбовцем суб`єктивного права на одержання грошової виплати і засвідчили, що обов`язковою передумовою для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подія подання військовослужбовцем письмового рапорту.

Відтак, відсутність означеного письмового рапорту військовослужбовця з приводу виплати матеріальної для вирішення соціально-побутових питань безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Продовжуючи вирішення спору по суті за епізодом відповідності ч.2 ст.2 КАС України управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення розміру грошової допомоги на оздоровлення, суд керується такими підставами та мотивами.

Згідно з наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 08.05.2024р. №135 заявник щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав, щорічну основну відпустку за 2023 рік не використав, щорічну основну відпустку за 2024 рік не використав, грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік отримав, грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік отримав, грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік отримав.

Згідно з п.2 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.п.3 п.5 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

За правилами пунктів 1 і 2 Розділу XXIII Порядку №260 від 07.06.2018 р., військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 розділу XXIII цього Порядку).

Отже, розрахунковою базою обчислення такого виду грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення є грошове забезпечення військовослужбовця станом на календарну дату, набуття права на отримання грошової допомоги на оздоровлення або станом на календарну дату фактичного (реального) отримання у минулому платежу - грошова допомога на оздоровлення.

З урахуванням викладених вище міркувань суд доходить до переконання про те, що у період проходження військової служби до 31.12.2021р. заявник як військовослужбовець набув право на отримання грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, обчисленого із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "2.102,00грн." (станом на 29.01.2020р.) та обчисленого із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "2.270,00грн." (станом на 01.01.2021р.) у той час як суб"єктом владних повноважень за цей проміжок служби заявнику було призначено, обчислено, нараховано і виплачено грошове забезпечення, обчислені із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "1.762,00грн." (станом на 01.01.2018р.).

Відтак, саме указане грошове забезпечення повинно бути використано у якості розрахункової бази для обчислення грошової допомоги на оздоровлення за 2020р., і 2021р.

Відносно проміжку часу військової служби у 2024р. заявник права на отримання грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, обчисленого із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб понад - "1.762,00грн." не набував, а відтак, і не набував права на обчислення розміру грошової допомоги на оздоровлення із грошового забезпечення, обрахованого у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб понад - "1.762,00грн.".

За правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

У витязі з наказу про звільнення від 08.05.2024р. №135 зазначено, що допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022р.-2024р. заявник не отримував, що підтверджено заявником у позові.

Оскільки заявником до матеріалів справи не подано доказів існування рапорту за командою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022р.-2024р. від відповідача - Університету, то суд з викладених вище міркувань стосовно умов призначення цього платежу (обов"язковою передумовою якого є подання військовослужбовцем рапорту) вважає, що у відповідача не виникло обов`язку проводити на користь заявника виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного за рішенням субєкта владних повноважень публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Визначаючись з приводу реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення, суд зазначає, що за загальним правилом з огляду на положення п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти - письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти - вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти - ухилення від виконання обов`язку, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти - оформлене офіційним письмовим документом - листом відхилення прохання/звернення приватної особи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд констатує, що владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно перерахунку грошового забезпечення з 01.01.2022р. по 18.07.2022р. та з 18.03.2024р. по 08.05.2024р. у зв`язку із відсутністю правових підстав для використання під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "2.481,00грн." станом на 01.01.2022р., "3.028,00грн." станом на 01.01.2024р.; владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. у зв`язку із відсутністю доказів подання заявником відповідного рапорту.

Указане є підставою для відмови у позові у даній частині позовних вимог.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Правові висновки Верховного Суду з питання правил обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 31.08.2017р. №704 із використанням актуального станом на 01.01.2020р., станом на 01.01.2021р., станом на 01.01.2022р., станом на 01.01.2023р. прожиткового мінімуму для працездатної особи з огляду на застосовану окружним судом у даному спорі спеціальну норму права ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" є не релевантними обставинам спірних правовідносин.

Рішення судів в інших спорах з огляду на приписи ч.4 ст.78 та ч.7 ст.78 КАС України не можуть бути застосовані у даному конкретному випадку, позаяк винесені не відносно заявника, а стосовно інших учасників суспільних відносин.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-244, 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу використання протягом 01.01.2020р.-31.12.2020р. під час нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення військовослужбовця показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі види одержаного грошового забезпечення військовослужбовця протягом 01.01.2020р.-31.12.2020р., обчислені із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу використання протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р. під час нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення військовослужбовця показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі види одержаного грошового забезпечення військовослужбовця протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р., обчислені із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.270,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу використання під час нарахування та виплати ОСОБА_1 виду грошового забезпечення - грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік, виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 виду грошового забезпечення - грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік, виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, обчислених із грошового забезпечення, обрахованого із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу використання під час нарахування та виплати ОСОБА_1 виду грошового забезпечення - грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік, виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "1.762,00грн.".

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 виду грошового забезпечення - грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік, виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, обчислених із грошового забезпечення, обрахованого використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.270,00грн." з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко