Справа № 990/47/23
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №990/47/23

адміністративне провадження №П/990/47/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А., Олендера І.Я., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

27 березня 2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення від 23 лютого 2023 року № 136/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку» та зобов`язати ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Верховного Суду у відставку від 30 червня 2022 року.

Верховний Суд рішенням від 19 лютого 2024 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправним і скасував рішення ВРП від 23 лютого 2023 року № 136/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зобов`язав ВРП у цій частині повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Верховного Суду у відставку від 30 червня 2022 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення Верховного Суду від 19 лютого 2024 року набрало законної сили 22 березня 2024 року.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення у вигляді зобов`язання Голови Верховного Суду на видання відповідних наказів про перебування позивача у штаті Верховного Суду до звільнення з посади судді Верховного Суду і про виключення зі штату Верховного Суду після отримання Судом рішення ВРП від 30 квітня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у відставку, а також зобов`язання Голови Верховного Суду та ВРП подати у встановлений Судом строк звіт про виконання судового рішення у справі № 990/47/23.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначає, що невиконання рішення у цій справі унеможливлює виконання інших судових рішень, позивачем в яких є ОСОБА_1 та які є взаємопов`язаними між собою.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, установлену законом.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Як вбачається з рішення Верховного Суду від 19 лютого 2024 року, ним, зокрема, зобов`язано ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Верховного Суду у відставку від 30 червня 2022 року.

На виконання цього рішення Верховного Суду відповідач 30 квітня 2024 року прийняв рішення № 1314/0/15-24, яким звільнив позивача з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку; встановив, що право на нарахування та виплату щомісячного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Отже, ВРП (суб`єкт владних повноважень-відповідач у справі) виконала рішення Верховного Суду від 19 лютого 2024 року після набрання ним законної сили, що виключає підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у цій справі.

Натомість, позивач просить зобов`язати Голову Верховного Суду видати відповідні накази про перебування ОСОБА_1 у штаті Верховного Суду до звільнення з посади судді Верховного Суду і про виключення зі штату Верховного Суду після отримання Судом рішення ВРП від 30 квітня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у відставку. Проте, ані Голова Верховного Суду, ані Верховний Суд не були відповідачами у справі та рішенням від 19 лютого 2024 року на них жодних зобов`язань не покладено.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач не навів належних обґрунтувань та не надав об`єктивних доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Суду від 19 лютого 2024 року.

Керуючись статтями 266, 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Верховного Суду від 19 лютого 2024 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови Великою Палатою Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І. А. Гончарова

Судді Л. І. Бившева

І. А. Васильєва

І. Я. Олендер

В. П. Юрченко