Справа № 140/8857/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8857/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) у якому просила:

1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за список №2 та незарахуванні до страхового стажу періодів роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», оформлене рішенням від 13.08.2024 №69;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального (пільгового) та страхового стажу за Списком №2 періоди роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 з дня звернення, 06.08.2024.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у серпні 2024 року вона звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, рішення відповідача від 13.08.2024 №69 їй відмовлено у призначені пенсії. Дане рішення мотивоване тим, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» через відсутність сплати страхових внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, а також тим, що заявниця не досягла відповідного пенсійного віку на дату подання заяви.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими що порушують його конституційні права на отримання пенсії, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнала та просила відмовити у їх задоволенні повністю, посилаючись на правомірність рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 13.08.2024 №69 про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивач не досягла пенсійного віку. Також вказує, що період роботи позивача на посаді машиніста підіймальної машини ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з березня 2020 року по липень 2024 року не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків за вказаний період щодо ОСОБА_1 .

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

06.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.7).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 13.08.2024 №69 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), оскільки заявниця не набула необхідного пенсійного віку. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що вік заявниці 52 роки; страховий стаж становить 31 рік 1 місяць 12 днів, пільговий стаж за списком №2 - 24 роки 7 місяців 10 днів. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.2020 по 07.2024 оскільки відсутні дані про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу (а.с.8).

Не погодившись із зазначеним рішенням та діями пенсійного органу, позивач звернулася за захист своїх прав до адміністративного суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У пункті 5 Рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до статті 1 Закону України №1788-ХІІ від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років (статті 12 згаданого Закону).

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За змістом наведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

З 01.01.2004 законами, які впорядковують основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення є Закон №1058-IV, який був прийнятий на зміну окремих положень Закону №1788-XII.

Оскільки Закони №1058-IVта №1788-XII регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788-XII підлягають субсидіарному застосуванню у разі неврегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Водночас існують і виключення із загального правила.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Законом №213-VIII раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років та збільшено вимогу про наявність необхідного страхового стажу з не менше 20 років до не менш 25 років.

При цьому пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV установлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Таким чином, і після набуття чинності нормами Закону №1058-IVправила призначення пенсій за Списком №2 регламентувалися пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності 11.10.2017 нормами Закону України №2148-VIII, яким Закон №1058-IVдоповнено розділом XIV-І, який містить статтю 114 «Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників».

Згідно з частиною першої статті 114 Закону №1058-IVправо на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Законом №2148-VIII у новій редакції був викладений і пункт 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, де зазначалося, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IVу редакції Закону №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Таким чином, правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватися одночасно двома законами: пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №213-VIII та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV у редакції Закону №2148-VIII.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 №1788-XII зі змінами, внесеними №213-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього ж рішення стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення застосуванню підлягають стаття13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…».

Таким чином, Конституційний Суд України в рішенні №1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону №213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у даній справі була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020) з одного боку, та Законом №1058-IV- з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок, а саме перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

При вирішенні суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, які полягають у такому.

Норми Законів №1788-ХІІ та №1058-IVрегулюють одне і те ж коло відносин, явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»). Оскільки у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (такий правовий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а), тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1/-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Отже, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020) мають жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.

Як випливає з тексту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за віком, серед іншого зазначено те, що заявниця ОСОБА_1 не набула необхідного пенсійного віку. На вказаному акцентував увагу і представник відповідача у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Разом з тим судом встановлено, що на час звернення до органів пенсійного фонду за призначенням пенсії (06.08.2024), ОСОБА_1 досягла віку 52 роки та мала необхідний страховий стаж більше 20 років (згідно рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 13.08.2024 №69 - 31 рік 1 місяць 12 днів, з них пільговий стаж за списком №2 - 24 роки 7 місяців 10 днів (а.с.8 зворот).

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1/-р/2020, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки досягла необхідного віку, у неї наявний достатній страховий та пільговий стаж.

Щодо доводів ОСОБА_1 про протиправність дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування до її спеціального (пільгового) та страхового стажу за списком №2 періодів роботи березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» суд зазначає наступне.

Приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Так, пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз вищезазначених положень свідчить, що право особи на призначення пільгової пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 27.06.1990 наявний запис №11 про переведення позивача на підставі наказу №106 від 22.11.1999 на посаду машиніста підйому у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», яку вона обіймала і на момент звернення до суду (а.с.10-11).

Суд враховує, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Окрім того, спеціальний трудовий стаж ОСОБА_1 , що визначає право на пенсію на пільгових умовах, у спірний період підтверджено також довідкою №90 від 05.08.2024 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана ВП «Шахта «Бужанська» (а.с.13). Також даною довідкою підтверджено, що посада машиніст підйомної машини віднесена до списку №2 згідно постанови КМУ №461 від 24.06.2016.

Посада машиніст підіймальної машини, яку обіймала позивач у спірний період віднесено до переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в шкідливих і важких умовах праці, що підтверджується відповідними витягами з наказів по шахті «Бужанська» (а.с.14-17).

У прийнятому рішенні від 13.08.2024 №69 та у відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Волинській області вказує, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо сплати страхового внеску за період з березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля». Отже, зарахувати до стажу спірні періоди роботи позивача без сплати страхових внесків не має законних підстав.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ч.1 - 3 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ч.1, 3, 10 ст. 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.12 ст.20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст.16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI та виключено положення п.2 ч.1 ст.4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 22.11.2018 у справі № 242/4793/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 04.06.2019 у справі №235/900/17, від 27.02.2019 у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача з березня 2020 по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля».

Суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування до її спеціального (пільгового) та страхового стажу за списком №2 періоду роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та зобов`язання відповідача зарахувати до її страхового та пільгового стажу вказаний період роботи підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Беручи до уваги надані суду повноваження, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде також прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком від 13.08.2024 №69.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 з дня звернення, 06.08.2024, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Самостійно здійснивши розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, суд перебере на себе повноваження Пенсійного фонду, який наділений дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), що є неприпустимим.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024 з врахуванням висновків суду в даній справі.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується копією квитанції від 20.08.2024 (а.с.4).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Список №2 та незарахуванні до страхового стажу періодів її роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком від 13.08.2024 №69.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до спеціального (пільгового) та страхового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з березня 2020 року по липень 2024 року у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі поданих документів та з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Україна, Луцький район, Волинська область, місто Луцьк, Київський Майдан, будинок, 6, ).

Суддя Н.В. Стецик