Справа № 380/23701/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/23701/23 пров. № А/857/10814/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Кисильовою О.Й. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області, ГУ ПФУ в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області №99 від 21.08.2023 про відмову у переводі його з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993, починаючи з 12.04.2023, без обмеження максимальним розміром, відповідно до складових заробітної плати, зазначених у виданих Львівським окружним адміністративним судом довідках.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 в митних органах з 01.03.1991 по 04.01.1999 та з 24.07.2007 по 03.11.2008, на посаді судді з 04.11.2008 по 12.04.2023, період проходження військової служби з 08.01.1982 по 01.09.1990 та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, з дати подання заяви - 15.08.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач немає необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ, тому відсутні підстави для переходу з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк та не оскаржував рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої змінити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 15.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення його з пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію за віком згідно Закону №3723-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №99 від 21.08.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону №3723-ХІІ.

Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Щодо періоду роботи позивача на посаді судді з 04.11.2008 по 12.04.2023 та періоду служби в Збройних Силах СРСР з 08.01.1982 по 01.09.1990, суд зазначив, що у даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби №283, відповідно п.2, 3 якого, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання, а також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивач станом на час звернення до пенсійного органу досягнув 65 років та має загальний стаж роботи понад 46 років, понад 20 років стажу державної служби на дату набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VІІІ, тому наявні правові підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу №889-VІІІ. Вимоги позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити обрахунок пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Львівським окружним адміністративним судом є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а тому така вимога спрямована на майбутнє та не підлягає до задоволення з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Закон №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 цього Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.03.2021 по справі №500/5183/17, від 11.04 2023 по справі №1.380.2019.003855.

Колегія суддів звертає увагу на те, що єдиною підставою для відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону №3723-ХІІ, пенсійний орган зазначав недостатність стажу державної служби, а саме не зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в митних органах з 01.03.1991 по 04.01.1999 та з 24.07.2007 по 03.11.2008; на посаді судді з 04.11.2008 по 12.04.2023; періоду проходження строкової військової служби з 08.01.1982 по 01.09.1990.

Щодо періоду роботи позивача на посадах в митних органах з 01.03.1991 по 04.01.1999 та з 24.07.2007 по 03.11.2008, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу є відсутність у нього необхідного стажу державної служби у зв`язку з не зарахуванням до стажу державної служби, зокрема, періоду його роботи на посадах працівника митної служби, так як за вказаний період позивачу було присвоєно персональне звання радника митної служби та на посаді судді, так як дія Закону №889-VІІІ не поширюється на суддів.

Згідно п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 р.XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

Відповідно до п.8 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно ч.17 ст.37 Закону №3723-ХІІ, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До набрання чинності Законом №889-VIII (до 01.05.2016) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (далі - Порядок №283).

Згідно п.2 Порядку №283 (чинним до набрання чинності Законом №889-VІІІ), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до ч.1 ст.588 Митного кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічні висновки щодо зарахування до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця особам, яким присвоєно спеціальні звання, викладено у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 по справі № 586/965/16-а, від 18.03.2021 по справі №500/5183/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.03.1991 по 04.01.1999 та з 24.07.2007 по 03.11.2008 працював у митних органах на різних посадах, що становить 9 років 1 місяць.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи (служби) позивача в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Щодо періоду роботи позивача на посаді судді з 04.11.2008 по 12.04.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Закону України "Про державну службу" визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 5 частини 2 цієї статті зазначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Відповідно до п.6 Порядку №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, відповідно до якого, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у даному випадку слід керуватися Порядком №283, відповідно до п.2 якого, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Колегія суддів зазначає, що згідно записів №30-34 трудової книжки НОМЕР_1 у період з 04.11.2008 по 12.04.2023 ОСОБА_1 займав посаду судді Львівського окружного адміністративного суду.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді судді Львівського окружного адміністративного суду з 04.11.2008 по 12.04.2023 зараховується до стажу державної служби, а тому відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби є протиправною.

Щодо періоду служби позивача в Збройних Силах СРСР з 08.01.1982 по 01.09.1990 колегія суддів зазначає, що згідно запису №3 трудової книжки НОМЕР_1 у період з 08.01.1982 по 01.09.1990 позивач проходив службу в Збройних Силах СРСР.

Згідно абз.2 ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічні положення закріплені у ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992, відповідно до якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, пунктом 3 Порядку №283 передбачено, що час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.11.2018 по справі №686/8090/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період проходження позивачем військової служби в рядах Радянської Армії з 08.01.1982 по 01.09.1990 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні періоди роботи позивача та проходження військової служби слід зарахувати до стажу державної служби.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на застосуванні при розгляді заяви позивача щодо переходу на пенсію за іншим Законом принципу екстериторіальності та вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи видно, що позивач звернувся із заявою про перехід на пенсію по віку згідно Закону №889-VІІІ до ГУ ПФУ у Львівській області, яка була передана за принципом екстериторіальності до ГУ ПФУ у Хмельницькій області.

Постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління ПФУ №13-1 від 07.07.2014), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 було затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 (далі - Порядок №22-1).

30.03.2021 набрала чинності постанова правління ПФУ №25-1 від 16.12.2020 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України №339/35961 від 16.03.2021 (далі - Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами ПФУ принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів : єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу ПФУ через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно п.4.10 розділу ІV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи зазначені норми Порядку №22-1, колегія суддів зазначає, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу ПФУ), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу ПФУ), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган ПФУ) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з урахуванням п.4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у спірних правовідносинах, в частині визнання протиправним та скасування рішення №99 від 19.10.2023 про відмову у переводі на інший вид пенсії є ГУ ПФУ у Хмельницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності розглядав заяву позивача та прийняв таке рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ГУ ПФУ у Львівській області не здійснювало розгляду заяви позивача, не приймало рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" , а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог про зобов`язання зарахувати до стажу державної служби спірних періодів роботи ОСОБА_1 та перевести його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області вчинити певні дії підлягає зміні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України).

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року по справі №380/23701/23 змінити, замінивши в абзаці третьому резолютивної частини рішення слова Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року по справі №380/23701/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук