Справа № 420/18326/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-4), в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.12.2023 р. № 28, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.12.2023 р. № 28, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19.02.2024 р. № 28 та від 16.04.2024 р. № 28 про відмову в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу періоди роботи з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. робітником з випікання хліба на Цюрипінському хлібозаводі, з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. - на посаді директора Малого колективного підприємства "Спецбудмонтаж" та з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. - на посаді голови Міжгосподарської асоціації "Земля";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - з 16 травня 2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.12.2023 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - № 1058-IV). За принципом екстериторіальності, структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням якого від 08.12.2023 р. № 28 (далі - спірне рішення-1) позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.11.1977 р. оскільки виправлення прізвища зроблено на підставі свідоцтва про шлюб, яке не містить підпису відповідальної особи; не зараховано період навчання з 01.09.1983 р. по 29.06.1988 р., оскільки перетинається з періодом роботи. 27.12.2023 р. позивач повторно звернулась до відповідача-4 із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві. Рішенням відповідача-2 від 28.12.2023 р. № 28 (далі - спірне рішення-2) позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не зараховано до загального страхового стажу періоди: згідно записів трудової книжки, оскільки невірно внесено підставу зміни дати народження, що не відповідає Інструкції ведення трудових книжок. 12.02.2024 р. позивач втретє звернулась до відповідача-4 із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Рішенням від 19.02.2024 р. № 28 (далі - спірне рішення-3) відповідач-3 відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не зараховано до загального страхового стажу періоди: з 11.07.1977р. по 05.08.1977 р., оскільки в записі про звільнення відсутня печатка установи; з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., оскільки в записі про звільнення печатка не придатна до читання. 09.04.2024 р. позивач вчетверте звернулась до відповідача-4 із заявою про призначення пенсії за віком, яка розглянута відповідачем-3. Рішенням від 16.04.2024 р. № 28 (далі - спірне рішення-4) відповідач-3 відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не зараховано до загального страхового стажу періоди: з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., оскільки відсутня печатка в записі про звільнення з роботи; з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., оскільки нечитабельна печатка в записі про звільнення з роботи; з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р., оскільки печатка сільськогосподарського підприємства "Земля" не містить коду ОКПО. Позивач не згодна із спірними рішеннями відповідачів, оскільки формальні неточності при заповненні трудової книжки або допущені помилки, на які вказано у спірних рішення не можуть бути підставою для не зарахування певних періодів роботи до трудового стажу, оскільки на працівника не може покладатися тягар відповідальності за правильність оформлення трудової книжки. Позивач вважає свої права порушеними, а спірні рішення відповідачів протиправними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.06.2024 р. у справі відкрито спрощене провадження та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подані відзиву на позовну заяву.

18.06.2024 р. відповідач-4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяв позивача, і відповідно, не виносило жодних рішень з цього приводу. До Головного управління лише надавались заяви ОСОБА_3 , які за принципом екстериторіальності розглядались іншими відповідачами. Оскільки позивач наразі не має достатнього страхового стажу, то вона не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, органи Пенсійного фонду України діяли в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні. Також вказує на пропуск строку звернення до суду й відсутність підстав для стягнення судового збору.

24.06.2024 р. позивач подала до суду додаткові пояснення щодо відзиву відповідача-4, в яких вказала, що про порушення своїх прав дізналась 18.12.2023 р., а до суду звернулась 12.06.2024 р., а тому строк звернення не порушено. Заперечила щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів судового збору й наголосила, що відповідач-4 не надав жодного контраргументу та доказу на підтримку правомірності прийнятого відповідачами спірних рішень про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком від 08.12.2023 р. № 28, від 28.12.2023 р. № 28, від 19.02.2024 р. № 28 та від 16.04.2024 р. № 28.

04.07.2024 р. відповідач-3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Вказує, на те, що період роботи з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутня печатка в записі про звільнення з роботи; період роботи з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. не зарахований до страхового стажу, оскільки нечитабельна печатка в записі про звільнення з роботи; період роботи з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. не зарахований до страхового стажу, оскільки печатка сільськогосподарського підприємства "Земля" не містить коду ЄДРПОУ організації, що суперечить "Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів", затвердженої МВС України № 643 від 18.10.1993 р. Позивачем інші документи, які підтверджують роботу за цей період не було надано, а також не доведено неможливість надати зазначені документи. Враховуючи вищевикладене, дії відповідачів не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

04.07.2024 р. позивач надала до суду додаткові пояснення на відзив відповідача-3, в якому заперечила проти доводів та аргументів, викладених у відзиві.

10.07.2024 р. відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Вказує, на те, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не зараховано до загального страхового стажу періоди: згідно записів трудової книжки, оскільки невірно внесено підставу зміни дати народження, що не відповідає Інструкції ведення трудових книжок. Таким чином, відповідач-2 діяв в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

15.07.2024 р. позивач надала до суду додаткові пояснення на відзив відповідача-2, в якому заперечила проти доводів та аргументів, викладених у відзиві.

Ухвалою від 19.09.2024 р. позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків.

Ухвалою від 27.09.2024 р. продовжено розгляд справи.

Станом на 23.10.2024 р. відповідач-1 відзив на позовну заяву не надав.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді ОСОБА_4 у відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, 06.12.2023 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, рішенням якого від 08.12.2023 р. № 28 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж за наданими документами відсутній. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.11.1977 р., оскільки виправлення прізвища зроблено на підставі свідоцтва про шлюб, яке не містить підпису відповідальної особи; не зараховано період навчання з 01.09.1983 р. по 29.06.1988 р., оскільки перетинається з періодом роботи.

27.12.2024 р. позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, рішенням якого від 28.12.2023 р. № 28 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж за наданими документами відсутній. До страхового стажу не зараховано періоди: згідно записів трудової книжки, оскільки невірно внесено підставу зміни дати народження, що не відповідає Інструкції ведення трудових книжок п.2.13 Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останній місцем роботи на основі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по-батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів (зміну дати народження вносить підприємство, з яким згідно записів трудової книжки заявниця не мала трудових відносин, відсутня довідка про перейменування); період навчання згідно диплому перетинається з періодом роботи.

12.02.2024 р. позивач втретє звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого від 19.02.2024 р. № 28 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж особи становить 15 років 6 місяців 22 дня. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., оскільки в записі про звільнення відсутня печатка установи; з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., оскільки в записі про звільнення печатка непридатна до читання.

09.04.2024 р. позивач вчетверте звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого від 16.04.2024 р. № 28 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж складає 15 років 5 місяців 13 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., оскільки в записі про звільнення відсутня печатка установи; з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., оскільки в записі про звільнення печатка непридатна до читання; з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р., оскільки печатка сільськогосподарського товариства не містить коду ОКПО.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містять наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірні періоди:

№ 1-2 у період з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. позивач працювала на посаді тимчасового працівника з випікання хлібу на Цюрупинському хлібзаводі - записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи; ,

№ 15-16 у період з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. - позивач працювала на посаді директора Малого колективного підприємства "Спецбудмонтаж" - записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, які засвідчені печаткою;

№ 17-18 у період з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. - позивач працювала на посаді голови Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля"- записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, які засвідчені печаткою.

Також у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 на стр.1 наявні виправлення прізвища позивача " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", а також дати народження з " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

При цьому на внутрішній частині обкладинки трудової книжки містяться написи:

"на основі свідоцтва про шлюб прізвище " ОСОБА_5 " змінено на прізвище " ОСОБА_6 ". Виправленому вірити"; біля запису вказано посаду, прізвище ім`я по-батькові, підпис уповноваженої особи, а також проставлено печатку підприємства;

"дата народження виправлена на 15.05.1960 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , видане Цюрупинським РАЦС 27.11.1973 р."; біля запису проставлено печатку Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля".

"дата народження 15.05.1960 р. виправленому вірити" та проставлено печатку Відділу освіти Олешківської районної державної адміністрації.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.11.1973 р. ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Ч. Промінь Снігуріського р-ну, Миколаївської обл.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 28.07.1979 р. після реєстрації шлюбу отримала прізвище " ОСОБА_6 ". Реєстрація шлюбу підтверджується й Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Згідно диплому серії НОМЕР_4 , виданого Херсонським державним педагогічним інститутом ім.Н.К. Крупської, позивач у 1988 році закінчила повний курс названого інституту за спеціальністю загально технічні дисципліни та праця.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно ст.1 Закону №1788-XII, зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

За ч.2 ст.26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, позивачу як особі, яка в 2023 році досягла віку в 63 роки для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 20 років.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо не зарахування відповідачами спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Трудова діяльність позивача відображена у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.11.1977 р.

На час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 р. №162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції № 162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п.2.12. Інструкції № 162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. У такому ж порядку за необхідності вносяться зміни до відомостей про освіту, професію, спеціальність.

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 р. №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п.18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У подальшому діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Приписами п.п.2.11 - 2.13 Інструкції № 58 визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по-батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 р. у справі № 548/2056/16-а, від 21.02.2018 р. у справі № 687/975/17.

Згідно з спірним рішенням-1 відповідачем-1 не зараховано всі періоди трудової діяльності позивача, оскільки виправлення прізвища у трудовій книжці позивача зроблено на підставі свідоцтва про шлюб, яке не містить підпису відповідальної особи. Також обґрунтовуючи правомірність підстави прийняття спірного рішення-2 та не зарахування всіх періодів трудової діяльності позивача відповідач-2 вказав, що зміна дати народження внесено підприємством, з яким згідно записів трудової книжки позивач не мала трудових відносин, довідка про перейменування відсутня.

Відповідач-3 наголошуючи на законності спірного рішення-3 та спірного рішення-4, зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., оскільки в записі про звільнення відсутня печатка установи, з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., оскільки в записі про звільнення печатка непридатна до читання, та з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р., оскільки печатка сільськогосподарського товариства не містить коду ОКПО.

Вирішуючи питання про правомірність не зарахування спірних періодів трудової діяльності, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час заповнення трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вперше, в ній зазначено дошлюбне прізвище " ОСОБА_5 ". Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище " ОСОБА_6 ", що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 28.07.1979 р. й Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. З урахуванням наведеного, уповноваженою особою підприємства, на якому в той час працювала позивач, внесено зміни до трудової книжки, а саме стр.1 здійснено виправлення прізвища позивача " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " та на внутрішній частині обкладинки трудової книжки здійснено запис "на основі свідоцтва про шлюб прізвище " ОСОБА_5 " змінено на прізвище " ОСОБА_6 ". Виправленому вірити", біля запису вказано посаду, прізвище ім`я по-батькові, підпис уповноваженої особи, а також проставлено печатку підприємства.

У спірному рішенні-1 відповідачем-1 не зараховано весь період трудової діяльності позивача, визначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.11.1977 р. оскільки виправлення прізвища зроблено на підставі свідоцтва про шлюб, яке не містить підпису відповідальної особи.

Оцінюючи такий мотив відповідача, суд виходить з того, що запис про зміну прізвища позивача виконано уповноваженою особою у відповідності до Інструкції № 162, чинної на момент заповнення трудової книжки, відомості про наявність підстав для зміни прізвища позивача підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, наявним у матеріалах адміністративної справи, а відповідачем-1 не надано доказів щодо визнання недійним свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 28.07.1979 р., й загалом не оспорюється факт, який ним засвідчено. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав у відповідача-1 не зараховувати до страхового стажу позивача весь період трудової діяльності позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В свою чергу відповідач-2 у спірному рішенні-2 відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача всього періоду трудової діяльності позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки зміну дати народження внесено підприємством, з яким згідно записів трудової книжки, позивач не мала трудових відносин.

Під час дослідження трудової книжки позивача, судом встановлено, що на 1 стр. здійснено виправлення дати народження з " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на ідентичну "15.05.1960", у зв`язку із чим на внутрішній частині обкладинки трудової книжки здійснено напис "дата народження виправлена на 15.05.1960 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , видане Цюрупинським РАЦС 27.11.1973 р.". біля запису проставлено печатку Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля". Крім того, на цій же частині трудової книжки здійснено напис "дата народження 15.05.1960 р. виправленому вірити" та проставлено печатку Відділу освіти Олешківської районної державної адміністрації.

Суд зауважує, що відомості про змінену дату народження позивача над графою "дата рождения" здійснено ідентичним почерком та чорнилом, що й напис засвідчений печаткою Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля", дата народження в ході таких змін залишилась однакова. Також суд враховує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, а тому приходить до висновку про відсутність правових підстав у відповідача-2 не зараховувати до страхового стажу позивача всього періоду її трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідач-3 у спірному рішенні-3 та спірному рішенні-4 не зарахував періоди роботи позивача роботи з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р., з підстав відсутності / не придатності печатки, якими засвідчені відповідні записи.

З матеріалів справи вбачається, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 містять наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірні періоди: № 1-2 у період з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. позивач працювала на посаді тимчасового працівника з випікання хлібу на Цюрупинському хлібзаводі - записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи; № 15-16 у період з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. - позивач працювала на посаді директора Малого колективного підприємства "Спецбудмонтаж" - записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, які засвідчені печаткою; № 17-18 у період з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. - позивач працювала на посаді голови Міжгосподарської асоціації "Земля"- записи містять відомості про документи, які стали підставою для їхнього занесення, а також підпис, посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, які засвідчені печаткою.

Вирішуючи питання про правомірність не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, суд виходить з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Також суд наголошує, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У постанові від 30.09.2019 р. у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, суд констатує, що ні матеріали справи, ні копія пенсійної справи позивача не містять доказів щодо реалізації відповідачем-3 своїх повноважень для встановлення дійсних обставин трудової діяльності ОСОБА_3 . Також відповідачем-3 не надано суду жодного пояснення із доказами стосовно неможливості перевірки й уточнення виявлених суперечностей за зазначений період, що свідчить про неналежну реалізацію владних повноважень пенсійним органом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач-3 протиправно відмовив у зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи позивача з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р., з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р., з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р., що підтверджено належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Таким чином, відповідачем-1 під час прийняття рішення від 08.12.2023 р. № 28, відповідачем-2 під час прийняття рішення від 28.12.2023 р. № 28, та відповідачем-3 під час прийняття рішень від 19.02.2024 р. № 28 та від 16.04.2024 р. № 28, якими відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідачі допустили неналежний розгляд поданих позивачем заяв і документів та, відповідно, прийняли необґрунтовані рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Отже, рішення від 08.12.2023 р. № 28, від 28.12.2023 р. № 28, від 19.02.2024 р. № 28 та від 16.04.2024 р. № 28 є протиправними та таким, що підлягають скасуванню, а порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. робітником з випікання хліба на Цюрипінському хлібозаводі, з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. - на посаді директора Малого колективного підприємства "Спецбудмонтаж" та з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. - на посаді голови Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09.04.2024 р. з урахуванням всіх документів, наявних у її пенсійній справі, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача-4 про порушення строку звернення до суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірне рішення отримано позивачем 18.12.2023 р., натомість позивач звернулась до суду із даною позовною заявою 12.06.2024 р., тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 за рахунок їхніх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 пропорційно підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (65057, м.Запоріжжя, пр-т Соборний, буд.158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43, ) від 08.12.2023 р. № 28, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) від 28.12.2023 р. № 28, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (65057, м.Запоріжжя, пр-т Соборний, буд.158-б, ) від 19.02.2024 р. № 28 та від 16.04.2024 р. № 28 про відмову в призначенні ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) зарахувати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до страхового стажу періоди роботи з 11.07.1977 р. по 05.08.1977 р. робітником з випікання хліба на Цюрипінському хлібозаводі, з 14.06.1993 р. по 31.12.1999 р. - на посаді директора Малого колективного підприємства "Спецбудмонтаж" та з 03.01.2000 р. по 11.02.2000 р. - на посаді голови Міжгосподарської асоціації сільськогосподарських підприємств "Земля" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) від 09.04.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням всіх документів, наявних у її пенсійній справі й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (65057, м.Запоріжжя, пр-т Соборний, буд.158-б, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко