Справа № 803/240/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 803/240/16 пров. № А/857/18355/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представників відповідачів Кучер О.О., Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі № 803/240/16 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Димарчук Т.М. в м. Луцьку о 10:28 год., повний текст судового рішення складено 11.06.2024), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ ГУ ДФС), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 адміністративний позов задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС від 01.02.2016 № (далі також спірне податкове повідомлення-рішення). Зобов`язано Луцьку ОДПІ надати ГУ ДКС висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 51757 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 скасовано в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Луцької ОДПІ ДФС надати ГУ ДКС висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 51757 грн і в цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року залишено без змін.

Постановою КАС ВС від 20.06.2023 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі № 803/240/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в інший частині судові рішення залишено без змін.

Згідно з заявою від 23.08.2023 ФОП ОСОБА_1 позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2016 № підтримав повністю та просив у цій частині позов задовольнити та відмовився від позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії (надати висновок до ГУ ДКСУ у Волинській області

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ ДФС від 01.02.2016 № .

Постановою Верховного Суду постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 скасовано, а справу № 803/240/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У даній постанові Верховним Судом зазначено, що в даній справі не досліджено обставин щодо ведення позивачем обліку доходів та витрат, обліку основних фондів, нарахування амортизації, наявності документального оформлення та підтвердження даних бухгалтерського обліку з урахуванням приписів підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року адміністративний позов задоволено та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач Головне управління ДПС у Волинській області (правонаступник відповідача ГУ ДФС), який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги покликається на те, що відомість про амортизацію на транспортний засіб «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 та акт від 06.10.2015, яким вказаний транспортний засіб було введено в експлуатацію, до перевірки надано не було, а тому відповідно до пункту 44.6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) вони братися до уваги не мали. Іншими доказами цей факт не підтверджується.

Позивач та відповідач ГУ ДКС не скористалися правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача ГУ ДКС підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в період з 13.01.2016 по 18.01.2016 контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося в жовтні 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 19.01.2016 № 116/17-03/ (далі також Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 «б» статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2015 року на суму 51757 грн. Такі висновки податкового органу обґрунтовуються тим, що ФОП ОСОБА_1 придбано у ТзОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн, проте в порушення підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36767 грн, оскільки до податкового кредиту можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Також платником податку не підтверджено використання та списання за перевірений період пального, придбаного в Україні в кількості 6118,52 л, та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14990,37 грн податку на додану вартість (6118,52 л х 14,70/6, де 14,70 грн - вартість дизельного пального).

На підставі висновків акта перевірки відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51757,00 грн за жовтень 2015 року та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 25787,50 грн.

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль «Skoda Octavia» був придбаний ФОП ОСОБА_1 як основний засіб, взятий на облік в якості основних фондів та використовувався в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відтак, твердження ГУ ДПС у Волинській області про завищення позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за жовтень 2015 року на суму 36767 грн. безпідставні. Також доведено використання пального в кількості 6118,52 л у межах господарської діяльності і правильності віднесення суми ПДВ в розмірі 14990 грн до податкового кредиту за жовтень 2015 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.1 статті 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (пункт 198.4 статті 198 ПК України).

У випадку якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (пункт 198.5 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Спірні правовідносини полягають в тому, що згідно податкової звітності з ПДВ за жовтень 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбаний автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму 36767 грн та суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо на загальну суму 14990 грн.

Купівля позивачем у ТзОВ «Кондор-Авто» легкового автомобіля «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 06.10.2015 № РН-0000627, видатковою накладною від 06.10.2015 № РН-0000627, актом прийому-передачі транспортного засобу від 06.10.2015, технічним паспортом автомобіля CXT 484713 від 07.10.2015.

На підтвердження реальності здійснення операцій щодо придбання автомобіля «Skoda Octavia» у ТзОВ «Кондор-Авто» та пального у ТзОВ «Синергія 1999» позивач також надав копію податкової накладної від 06.10.2015 № 32 та копією платіжної інструкції від 07.10.2015 № 1295; копії податкових накладних від 16.10.2015 № 390, від 26.10.2015 № 620, від 16.10.2015 № 369 та копії платіжних інструкцій від 16.10.2015 № 1316, від 15.10.2015 № 1314, від 28.10.2015 № 1348.

Відтак, здійснення позивачем господарських операцій з придбання автомобіля та пального підтверджується первинними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

У зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Skoda Octavia» позивач включив до податкового кредиту 36767 грн, зокрема, за видатковою накладною від 06.10.2015 № РН-0000627, що відображено в акті перевірки.

Однак, відповідач зазначає, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля, можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованих на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

На підтвердження використання придбаного транспортного засобу у господарській діяльності позивач надав наказ-розпорядження від 06.10.2015 № 1/с «Про використання службового автомобіля», згідно з яким у зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 наказано: 1) надати у службове використання легковий автомобіль ФОП Гупало; 2) автомобіль використовується у господарській діяльності ФОП Гупало; 3) витрати на ПММ та обслуговування автомобіля здійснюються за рахунок коштів ФОП ОСОБА_2 . Також згідно наказу-розпорядження від 06.10.2015 № 2/с «Про введення в експлуатацію службового автомобіля» наказано: 1) увести в експлуатацію транспортний засіб легковий автомобіль «Skoda Octavia»; 2) присвоїти інвентарний номер ОЗ 101510001; 3) установити, що очікуваний строк корисного використання (експлуатації) легкового автомобіля «Skoda Octavia» становить 5 років; 4) установити ліквідаційну вартість для легкового автомобіля 0,00 грн; 5) бухгалтерії відкрити та вести облік указаного вище основного засобу.

Використання позивачем придбаного транспортного засобу господарській діяльності підтверджується також подорожніми листами службового легкового автомобіля № 01/10/2015 за період з 06.10.2015 по 31.10.2015, № 01/00/2015 за період з 01.11.2015 по 30.11.2015, № 01/12/2015 за період з 01.12.2015 по 31.12.2015.

Також до матеріалів справи в суді першої інстанції позивачем додано документи про те, що автомобіль «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 був основним засобом ФОП Гупало, такий основний засіб введений в експлуатацію відповідним актом від 06.10.2015. На вказаний транспортний засіб нараховувалась амортизація у 2015-2020 роках, що підтверджується відомістю про нарахування амортизації ФОП Гупало.

При цьому, відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно з вимогами пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови (пункт 85.6 статті 85 ПК України).

Таким чином, ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Єдине виключення при застосуванні правових наслідків ненадання платником податків на вимогу контролюючого органу зазначених документів становить їх відсутність внаслідок виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами. При цьому виїмка документів або інше вилучення документів правоохоронними органами має бути підтверджено доказами.

Аналогічний правовий висновок, викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 420/3103/19 та від 07.03.2024 у справі № 400/2265/20.

Також, Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.08.2018 у справі № 815/2119/17, від 31.01.2020 у справі № 826/15328/18, від 18.03.2020 у справі № 804/708/16, від 09.10.2019 у справі № 808/9397/13-а, від 20.03.2020 у справі № 2а-9423/12/2670 неодноразово висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Ненадання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. У той же час, норма пункту 44.6 містить виняток - виїмка документів або інше вилучення правоохоронними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. При цьому, ненадання платниками податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копії є самостійним правопорушенням, не пов`язаним із наявністю фактів незабезпечення зберігання документів.

У постанові від 08.09.2019 у справі № 802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Також у постановах від 08.08.2019 у справі № 802/1069/13-а, від 01.04.2020 у справі № 640/637/19 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, до прийняття рішення за результатами такої перевірки це зумовлює обов`язок податкового органу щодо призначення та проведення позапланової перевірки.

Позиція Верховного Суду у питанні застосування норми пункту 44.6 статті 44 ПК України є усталеною і послідовною.

Акт від 06.10.2015 про введення в експлуатацію транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 як основний засіб ФОП Гупало та відомість про нарахування амортизації ФОП Гупало до перевірки надано не було.

Ці документи позивач надав суду лише після повторного скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Доказів того, що дані документи позивач з об`єктивних причин не міг своєчасно надати податковому органу під час проведення перевірки, в матеріалах справи немає.

Тому відповідно до пункту 44.6 ПК України вони не повинні прийматися судом .

Що ж стосується використання в межах господарської діяльності та списання пального у кількості 6118,52 грн, то в силу того, що у вказану кількість включено й пальне, яке було використане для експлуатації автомобіля «Skoda Octavia», колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі № 803/240/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22.10.24