Справа № 560/8675/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8675/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

22 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, звернулось до суду з позовом до відповідача, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування постанови про накладення штрафу від 27.05.2024 ВП№72274690.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 27.06.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки заборгованість по перерахунку пенсійним органом не виплачена, рішення не може вважатись таким, що виконане належним чином, на дату прийняття спірної постанови боржник не надав державному виконавцеві належні докази виконання виконавчого документа у спосіб та у порядку, визначеному рішенням суду/виконавчим документом, тому суд не має підстав погодитись з тим, що виконавчий документ був виконаний боржником у повному обсязі та належним чином, висновки державного виконавця не суперечать вимогам закону, позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, максимальний розмір пенсії з врахуванням норм ст. 43 Закону не повинен перевищувати з 01.01.2023 20930,00 грн. З врахуванням вищевикладеного, пенсія позивача відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб перерахована та виплачується відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку.

Зазначає, що виконавчий документ, виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом у справі №560/13444/22, був виконаний пенсійним органом належним чином, що свідчить про безпідставність оскаржуваної постанови. Оскільки у резолютивній частині рішення судом не було покладено зобов`язань щодо проведення подальших перерахунків пенсії стягувача без обмеження її максимальним розміром, позивач вважає, що діяв правомірно.

Просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги, що в ухвалі Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18 зазначено, що Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5115-8а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи, на отримання бюджетних коштів

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП№72274690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 12.07.2023 у справі №560/13444/22, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

18.07.2023 державним виконавцем відкрите зазначене виконавче провадження ВП№72274690, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відомості про виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів з моменту отримання постанови державного виконавця, а також про інформування про це виконавця у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

При цьому, стягувачем 09.05.2024 подано заяву, з якої видно, що боржник продовжує нарахування і виплату пенсії із обмеженням її максимальним розміром всупереч рішенню суду.

14.05.2024 державним виконавцем скеровано пенсійному органу вимогу №10362 про виконання рішення суду та повідомлення про причини невиконання у раніше встановлений постановою виконавця від 18.07.2023 строк.

Згідно інформації викладеної в листі від 21.05.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 з 01.12.2019 здійснено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами. Розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 склав 29957,25 грн., нарахована доплата за період з 01.12.2019 по 30.06.2023 в сумі 488131,75 грн., яка підлягає виплаті у разі надходження фінансування.

27.05.2024 державним виконавцем складений акт, яким встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.2019 проведений перерахунок, внаслідок чого розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 склала 29957,25 грн. З 01.03.2022 та з 01.03.2023 боржником проведені чергові перерахунки пенсії стягувача з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та постановою Кабінету Міністрів України №168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році". Розмір пенсії з 01.03.2023 з урахуванням індексації склав 35861,39 грн., проте сума до виплати була обмежена раніше перерахованим розміром 29957,25 грн. з посиланням боржника на те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/13444/22 не було зобов`язано проводити перерахунки пенсії стягувача у подальшому без обмеження її максимальним розміром. Державний виконавець встановив, що рішення суду не виконується у спосіб та порядок, визначений виконавчим документом в частині перерахунку та виплати поточної пенсії.

З огляду на це, 27.05.2024 відповідачем прийнята спірна постанова ВП№72274690 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VІІІ (далі також - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусовою виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Приписи статті 63 Закону №1404-VIIІ встановлюють порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у том?

Отже, накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення суду є обов`язком посадової особи органу ДВС, який встановлюється з метою спонукання боржника належним чином виконати рішення.

Поважними причинами невиконання можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення та повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вже зазначено вище, у адміністративній справі №560/13444/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було зобов`язане здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

Водночас, зі змісту протоколу перерахунку пенсії з 01.12.2019 (а. с. 7), пенсія стягувача з 01.12.2019 була перерахована, однак з урахуванням максимального розміру, що безпосередньо у ній зазначено. Крім того, як видно з протоколів наступних перерахунків пенсії з 01.03.2022, 01.03.2023, які повинні були включати розмір індексації пенсії, передбачений постановою Кабінету Міністрів України №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та постановою Кабінету Міністрів України №168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", розмір пенсії стягувача був знову підданий обмеженню (залишений на рівні попередньо нарахованої суми пенсії)

При цьому, зазначені обставини пенсійним органом не заперечуються та не спростовуються належними доказами. Так, у листі від 21.05.2024 Головне управління не заперечує тієї обставини, що перерахунки пенсії стягувача продовжують здійснюватись із застосуванням обмеження її максимальним розміром. При цьому позивач покликається на те, що рішенням суду, яке виконувалось, не було зобов`язано проводити і наступні перерахунки пенсії стягувача так само без обмеження максимальним розміром.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, такий підхід до виконання рішень судів зводить нанівець їх суть та призначення як актів, якими поновлюється порушене право особи. Фактично позиція пенсійного органу означає те, що для здійснення кожного наступного перерахунку пенсії особа змушена буде щоразу звертатись до суду, оскаржуючи протиправні дії пенсійного органу, який відмовляється проводити виплату пенсії у передбаченому законом та рішенням суду розмірі.

Доводи апеляційної скарги, що у рішенні суду окремо не зазначалось про те, що кожен наступний перерахунок пенсії повинен здійснюватись також без обмеження її максимальним розміром, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки пенсійний орган не може самовільно обмежувати розмір пенсії.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Крім того, оскільки заборгованість по перерахунку пенсійним органом не виплачена, рішення не може вважатись таким, що виконане належним чином.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки на дату прийняття спірної постанови боржник не надав державному виконавцеві належні докази виконання виконавчого документа у спосіб та у порядку, визначеному рішенням суду/виконавчим документом, тому позов не є обґрунтованим та не підлягав задоволенню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.