Справа № 160/7237/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7237/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року (суддя Прудник С.В.) у справі №160/7237/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1-0465-UА0033698 від 29.12.2023 року.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірним податковим повідомленням-рішенням контролюючим органом визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік. Неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення пов`язував з тим, що він є власником автостоянки по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), яка складається з: будівля охорони, А-1, загальна площа - 7 кв.м:, ганок, загальною площею - 2 кв.м., вольєр, загальною площею - 18,3 кв.м, навіс, загальною площею - 350.5 кв.м, навіс, загальною площею - 332.5кв.м, навіс, загальною площею - 369.9 кв.м, огорожа, № 1-3 загальною площею - 509.6кв.м: замощення, загальною площею - 2381 кв.м., яку використовує для здійснення господарської діяльності. Позивач зазначав, що відповідно до підпункту е) 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. З цих підстав позивач вказував на те, що оскільки об`єкти нежитлової нерухомості (тимчасові споруди), що розташовані на території автостоянки та які використовуються ним в підприємницькій діяльності, не є об`єктом оподаткування, то відповідачем протиправно винесено оскаржуване рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично погодився з позицією позивача та зазначив про те, що в силу приписів підпункту е) 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості, які є тимчасовими спорудами та які використовуються позивачем у власній підприємницькій діяльності, не відносяться до

об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Фактично позиція відповідача полягає в тому, що істотною умовою для звільнення об`єктів нежитлової нерухомості від оподаткування, в силу приписів підпункту е) 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. У спірному випадку, як зазначає відповідач, позивачем не було доведено того, що він використовує об`єкти нежитлової нерухомості для здійснення підприємницької діяльності, оскільки останнім не було подано повідомлення за формою №20-ОПП щодо об`єктів через які провадиться діяльність. З цих підстав відповідач вказує на правомірність визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що за даними інформаційно - комунікаційної системи контролюючого органу, позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Правобережна ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власником об`єктів нежитлової нерухомості:

автостоянка - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа яка підлягає оподаткуванню 1059,9 кв. м. (Опис:будівля охорони. А-1- Загальна площа -7 кв. м, навіс, В-Загальна площа -350,5 кв. м, навіс, Г-Загальна площа 332,5 кв. м, навіс, Д - Загальна площа -369,9 кв. м, дата державної реєстрації права власності 12.04.2016, частка власності 1/1).

ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 27.07.2005 року.

Згідно реєстраційних даних основним видом діяльності є КВЕД 52.21 - допоміжне обслуговування наземного транспорту. Інші види діяльності:

- Код за КВЕД 77.11, найменування КВЕД - надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів;

- Код за КВЕД 68.20, найменування КВЕД - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

- Код за КВЕД 49.42, найменування КВЕД надання послуг перевезення речей (переїзду);

- Код за КВЕД 71.11, найменування КВЕД діяльність у сфері архітектури;

- Код за КВЕД 71.12, найменування КВЕД діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах;

- Код за КВЕД 64.99, найменування КВЕД надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у.;

- Код за КВЕД 96.09, найменування КВЕД надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.;

- Код за КВЕД 49.39, найменування КВЕД інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

Згідно наданих податкових декларацій платника єдиного податку за 2020 - 2023 рр. ОСОБА_1 отримував дохід від здійснення заявлених видів діяльності.

ГУ ДПС сформовано в автоматичному режимі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкове повідомлення-рішення (форма Ф), податкове повідомлення-рішення від 29.12.2023 №1-0465-UА 0033698 на суму 22943,74 грн. за 2020 рік.

Об`єктом оподаткування визначено - інші будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Правомірність та обгрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Отже, з огляду на вказану норму права, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки («г» пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України), інші будівлі («є» пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України), є окремими об`єктами нежитлової нерухомості, а відповідно є окремими об`єктами оподаткування.

У спірному випадку контролюючий орган визначив об`єктом оподаткування не об`єкти нежитлової нерухомості, передбачені «г») пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а об`єкти нежитлової нерухомості, передбачені «є») пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

При цьому, до таких об`єктів нерухомості відповідач включив окремі об`єкти, які розташовані на території автостоянки, а саме: будівля охорони, А-1 загальна площа 7кв.м., навіс В, загальна площа 350,5кв.м., навіс Г, загальна площа 332,5кв.м., навіс Д, загальна площа 369,9кв.м., всього площею 1059,9м.кв.

Підпунктом "е" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, на який посилався позивач, передбачено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Таким чином, застосування пп. "е" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості;

- суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу;

- місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Отже, у спірному випадку, виходячи з визначеного відповідачем об`єкта оподаткування, необхідним є встановлення того, чи відносяться прийняті до уваги відповідачем об`єкти нежитлової нерухомості до таких об`єктів нежитлової нерухомості як: тимчасові споруді та/або малі архітектурні форми.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Відповідно до п.1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 №244 (зареєстрованого в Мінюсті України 22.11.2011 за №1330/20068), Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Виходячи з нормативного визначення МАФ, ТС можливо дійти висновку про те, що прийняті до уваги відповідачем об`єкти нерухомості у вигляді: навіс В, загальна площа 350,5кв.м., навіс Г, загальна площа 332,5кв.м., навіс Д, загальна площа 369,9кв.м, відносяться до малих архітектурних форм.

Таким чином, об`єкти нерухомості площею 1052,9м.кв. (350,5+332,5+369,9), які прийняті до уваги контролюючим органом при визначенні податкового зобов`язання у спірному випадку, відносяться до об`єктного складу, передбаченого "е" пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

В той же час, об`єкт нежитлової нерухомості - будівля охорони, А-1 загальна площа 7кв.м., який прийнято до уваги контролюючим органом при визначення спірних податкових зобов`язань, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, що фактично не заперечувалося і представником позивача в судовому засіданні, яким повідомлено, що вказаний об`єкт нерухомості є капітальним будівництвом, а отже, за своїм визначенням, не може бути віднесений до об`єктів нежитлової нерухомості, які передбачені "е") пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, позивач має обов`язок по сплаті податку на нерухомість щодо об`єкту нежитлової нерухомості - будівля охорони, А-1 загальна площа 7кв.м., і розмір вказаного податку за 2023 рік складає 173,53грн. із розрахунку: 7кв.м х 23,62грн. (ставка земельного податку враховуючи рішення Дніпровської міської ради) = 165,34грн.

Щодо такої істотної умови для застосування положень "е") пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як ознака місця здійснення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках, слід зазначити таке.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності, ним задекларовані види діяльності, які охоплюють діяльність у сфері використання автомобільних стоянок, ним отримані доходи від задекларованих видів діяльності.

Отже, встановлені обставини справи дають підстави погодитися з позицією позивача щодо використання ним автомобільної стоянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що визначені контролюючим органом як об`єкти оподаткування, у власній підприємницькій діяльності.

У свою чергу, відповідачем не було надано доказів того, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, шляхом використання об`єктів нежитлової нерухомості (тимчасових споруд), що розташовані на території автомобільної стоянки. Посилання відповідача на не подання позивачем повідомлень за формою №20-ОПП щодо об`єктів через які провадиться діяльність, в контексті спірних відносин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Так, хоча повідомлення за формою №20-ОПП і є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткування або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль, але податкове законодавство не визначає такі підстави для донарахування податку на нерухоме майно, як не подання повідомлення за формою №20-ОПП. Неподання повідомлення за формою №20-ОПП може бути підставою для застосування до платника штрафних санкцій у відповідності до положень ст.117 ПК України, а не підставою для визначення податку на нерухоме майно.

Оскільки іншого обгрунтування щодо нездійснення позивачем підприємницької діяльності шляхом використання автостоянки, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено, то суд апеляційної інстанції вважає безпідставною позицію контролюючого органу про відсутність такої істотної умови для застосування положень "е") пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як ознака місця здійснення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в частині визначеного грошового зобов`язання на суму 22 778,40грн. (22 943,74 грн. - 165,34грн.).

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №160/7237/24 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення №1-0465-UА0033698 від 29.12.2023 року, в частині визначеного грошового зобов`язання на суму 22 778,40грн. визнати неправомірним та скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 22.10.2024

Повне судове рішення складено 23.10.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк