Справа № 160/7816/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7816/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Беседи Г. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року по справі №160/7816/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.04.2021 №173о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з 19.04.2021;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 19.04.2021 по 667,9 грн. за кожен день вимушеного прогулу до дня проведення фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що в судовому рішенні суд першої інстанції не зазначив причину відмови у задоволенні клопотання позивача про допит свідка, що, на переконання апелянта, свідчить про порушення права позивача та безпідставність такої відмови. Крім того, вказує, що за результатами проведеної експертизи, на адресу суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від18.03.2024 №216/24-32, в якому зазначено, що вирішити питання, чи виконаний цифровий запис, а саме: зазначення дати « 19» у рапорті оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції в Дніпропетровській області від 17.04.2021 про звільнення зі служби в Національній поліції, ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у дослідницькій частині. У дослідницькій частині висновку вказано про те, що «при оцінці порівняльного дослідження ні збіжності, ні розбіжності не можуть слугувати підставою для позитивного або негативного висновку в категоричній чи ймовірній формі. Це пояснюється тим, що співпадаючі ознаки за своєю кількістю та ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках різних осіб. У значній мірі неможливість виявити належний комплекс ознак, достатній для ототожнення виконавця, пояснюється простотою будови досліджуваних цифрових знаків та обмеженістю графічного матеріалу в них. Що ж стосується розбіжностей, то за наявним порівняльним матеріалом не виявилось можливим встановити, чи є вони варіантами ознак почерку ОСОБА_1 , чи ці ознаки є ознаками почерку іншої особи». Тобто, фактично експерт не підтвердив, що проставлення дати звільнення було вчинено позивачем, хоча експерту було надано зразки почерку позивача в необхідній кількості, що підтверджує доводи позивача про те, що він не погоджував дату звільнення із відповідачем. Судом не було викликано експерта в судове засідання для надання пояснень стосовно наданого звіту. Натомість суд фактично прийняв даний звіт та оцінив його як такий, що встановлює те, що позивач особисто проставив дату звільнення у рапорті. Проте, позивачем було неодноразово наголошено про те, що ним не було погоджено дату звільнення із відповідачем.

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони вправі домовитись про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. 17.04.2021 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням, в якому вказав, що від проходження медичної (ВЛК) комісії відмовляється, тому, що вважає себе здоровим; претензій до працівників підрозділів кадрового забезпечення з питань звільнення не має. Рапорт містить візи відповідних керівників; в рапорті зазначена конкретна дата 19 квітня 2021 року, з якої поліцейський мав бажання звільнитись, тобто сторонами узгоджено дату звільнення. Наказом ГУНП від 19 квітня 2021 року № 173 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», в наказі зазначено підставу: рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2021 року. 19.04.2021 ОСОБА_1 в установленому порядку ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, про що власноруч зазначив у особовій справі. На переконання відповідача, непідтвердженими та голослівними є посилання апелянта на те, що він підписав рапорт про звільнення за власним бажанням під тиском, оскільки не зазначено, в чому саме виражався такий тиск, яким чином він здійснювався та не надано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів. Крім того, нормативно-правові акти, якими урегульовано порядок проходження служби в поліції, не містять жодних обмежень щодо звільнення тимчасово непрацездатних осіб, якщо звільнення відбувається з їх ініціативи. Також, ГУНП в Дніпропетровській області вважає, що апелянтом не доведено та не підтверджено належними доказами доводи про те, що написання дати звільнення виконано не позивачем, а іншою особою.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні за участі позивача, його представника, представників відповідачів, які підтримали свої доводи, викладені у апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу.

Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції; представник відповідача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 08.02.2021 №45о/с «По особовому складу» відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено (у зв`язку з проведенням реорганізації), з 08.02.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 переведено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції, звільнивши з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Дніпровського відділення поліції Кам`янського відділу поліції.

Позивачем на ім`я начальника ГУ НП в Дніпропетровській області подано рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з незадовільним графіком роботи та низькою заробітною платою з 19.04.2021.

Відповідно до наказу ГУ НП в Дніпропетровській області від 19.04.2021 №173о/с «По особовому складу» згідно з законом України «Про національну поліцію» звільнено за пунктом 7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції з 19.04.2021.

Позивач зазначає про те, що ним дійсно складено рапорт про звільнення, але дату звільнення він не зазначав, вважає, що дату звільнення - 19.04.2021 замість нього зазначила інша особа.

На адресу суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 18.03.2024 №216/24-32, в якому зазначено, що вирішити питання, чи виконаний цифровий запис, а саме: зазначення дати « 19» у рапорті оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 від 17.04.2021 про звільнення зі служби в Національній поліції, ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у дослідницькій частині.

В дослідницькій частині Висновку вказано, що при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжності, ні розбіжності не можуть слугувати підставою для позитивного чи негативного висновку в категоричній чи ймовірній формі. Це пояснюється тим, що співпадаючі ознаки за своєю кількістю та ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках різних осіб.

Що стосується розбіжностей, то за наявними порівняльним матеріалом не виявилось можливим встановити, чи є вони варіантами ознак почерку ОСОБА_1 , чи ці ознаки є ознаками почерку іншої особи.

Позивач, вважаючи наказ про його звільнення протиправним та такими, що грубо порушує його трудові права, а тому підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що доводи позивача стосовно того, що він не зазначав число « 19», з якого його звільнили, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, в тому числі за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги спеціального законодавства при виданні оскаржуваного наказу, а тому підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.77 №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 Закону №580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення, або дата, зазначена в наказі про звільнення; день звільнення вважається останнім днем служби.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

За приписами пункту 68 Порядку № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно ч.ч 3, 4. 5 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за № 1668/29798 (далі Порядок № 1235), розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Так, згідно розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, звільнення з посади.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу, до переліку яких, крім інших віднесено рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом, в якому зазначив мовою оригіналу:

«Прошу звільнити мене зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з незадовільним графіком роботи та низькою заробітною платою, з 19.04.2021 р.

Від проходження медичної (військово-лікарської) комісії відмовляюсь так як вважаю себе здоровим.

Претензій до працівників підрозділі кадрового забезпечення з питання звільнення не маю.»

Вказаний рапорт написано позивачем власноручно та датовано 17.04.2021 року, що апелянтом не заперечується.

Спірним в апеляційному провадженні є дата (число місяця), з якого позивач просив його звільнити та, про яке він наполягає, що власноручно його не писав.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи: рапорт позивача від 17.04.2021 року, наказ про звільнення від 19.04.2021 року, Висновок експерта за результатами почеркознавчої експертизи від 18.03.2024 № 216/24-32, встановила наступне.

Згідно Висновку експерта за результатами почеркознавчої експертизи від 18.03.2024 № 216/24-32, вирішити питання, чи виконаний цифровий запис. А саме зазначення дати « 19» у рапорті оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Кам`янського районного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 від 17.04.2021 про звільнення зі служби в Національній поліції, ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим із причин, викладених у дослідницькій частині.

У свою чергу, дослідницька частина містить наступні висновки: «При оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжності, ні розбіжності не можуть слугувати підставою для позитивного чи негативного висновку в категоричній чи ймовірній формі. Це пояснюється тим, що співпадаючі ознаки за своєю кількістю та ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках різних осіб. У значній мірі можливість виявити належний комплекс ознак, достатній для ототожнення виконавця, пояснюється простотою будови досліджувальних цифрових знаків та обмеженістю графічного матеріалу в них.

Що стосується розбіжностей, то за наявними порівняльним матеріалом не виявилось можливим встановити, чи є вони варіантами ознак почерку ОСОБА_1 , чи ці ознаки є ознаками почерку іншої особи.»

Таким чином, висновок експерта як не підтверджує, так і не спростовує написання дати звільнення, а саме, числа « 19» самим позивачем.

Доводи апелянта щодо необхідності виклику експерта та надання ним відповідних пояснень, колегія суддів вважає безпідставними, адже Висновок експерта містить вичерпну інформацію щодо можливості дослідження та встановлення об`єктивних фактів, з наданням відповідних висновків, та не потребує додаткових.

Також суд врахував, що заяв про проведення повторної або комплексної експертизи від позивача не надходило.

Водночас, зі змісту рапорту позивача вбачається, що він власноручно підтвердив своє побажання звільнитися зі служби в Національній поліції, яке аргументував незадовільним графіком роботи та низьким грошовим забезпеченням, що свідчить про власне обмірковане волевиявлення, обгрунтоване поважними для особи підставами. Свій рапорт він датував 17.04.2021 року, що ним не заперечується.

Отже, рапорт позивача свідчить про його власне волевиявлення звільнення за власним бажанням, а особистого зазначення дати, з якої він хотів би звільнитись не спростовано експертним висновком.

Крім того, апелянт у період часу з 17.04.2021 року до дати його звільнення, у випадку, якщо він змінив своє побажання щодо звільнення, мав можливість відкликати свій рапорт від 17.04.2021 року, проте таких доказів матеріали справи не містять, а у судовому засіданні апелянт підтвердив, що поданий ним рапорт він не відкликав.

Оскаржуваний наказ, прийнятий на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту, містить: розмір преміювання позивача за квітень 2021 року, стаж служби позивача в поліції, стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та суму відшкодування однострою, відповідає вимогам чинного законодавства (Закону №580-VIII, Порядку № 114, Порядку № 1235). Жодних доказів протиправності та наявності законних підстав для його скасування апелянтом не наведено.

Також критично оцінюються судом апеляційної інстанції доводи позивача щодо застосування до нього примусу під час написання рапорту з боку керівництва, адже жодним доказом це не підтверджено. З даного питання позивач до компетентних органів, як то: органи прокуратури чи Департамент внутрішньої безпеки НПУ, не звертався.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на незазначення судом причини відмови у задоволенні клопотання позивача про допит свідка (в тому числі й у суді апеляційної інстанції), не спростовують викладені вище висновки суду, з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів щодо впливу пояснень заявленого свідка на спірні правовідносини.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року по справі №160/7816/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року по справі №160/7816/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко