Справа № 340/3684/24
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2024-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/3684/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7-А, )

відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, )

відповідач-3: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області за призначення пенсії за віком. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач-2 не врахував до страхового стажу період роботи позивачки з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року у Республіці Білорусь та періоди догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку. Позивачка не погоджується з таким рішенням та стверджує, що періоди її роботи у Республіці Білорусь підтверджені записами у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність та стаж, а час догляду за малолітніми дітьми підтверджується свідоцтвами про народження. З цих підстав позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року згідно записів трудової книжки та періоди догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно із свідоцтвами про народження дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та призначити пенсію за віком, починаючи з 29.03.2024 року.

Ухвалою судді від 07.06.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 05.07.2024 року суд залучив до участі у справі відповідача-3 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за віком установлено, що вона не має 31 року страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Період роботи позивачки у Республіці Білорусь з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року не зарахований до страхового стажу, оскільки дія міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, укладених з Республікою Білорусь, припинена. З цих підстав ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач-2 та відповідач-3 відзиви на позовну заяву не подали.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

У березні 2024 року вона звернулася до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та подала заяву від 29.03.2024 року про призначення пенсії за віком.

Вказана заява прийнята, зареєстрована 29.03.2024 року за №269 та за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Цим рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (31 рік), передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж становить 26 років 9 місяців 11 днів. До страхового стажу за наданими документами не враховано:

- період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), оскільки у свідоцтвах про народження дітей відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цих періодів до загального страхового стажу необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ, який підтверджує виховання до трьох років;

- період роботи на території Білоруської республіки з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року.

У травні 2024 року позивачка знову звернулася до сервісного центру ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою від 09.05.2024 року про призначення пенсії та надала копії паспортів дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказана заява прийнята, зареєстрована 09.05.2024 року за №361 та за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Чернігівській області прийняло рішення №97 від 16.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії. Цим рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (31 рік), передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж становить 29 років 8 місяців 1 день. До страхового стажу за наданими документами не зараховано період роботи в Республіці Білорусь з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року, оскільки з 23.12.2023 року припинена дія Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь.

Позивачка не погодилася з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року та звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (надалі - Закон №1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком наведені у статті 26 Закону №1058-IV, частиною 1 якої передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії унормований статтею 44 Закону №1058-IV, а строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії - статтею 45 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частин 1, 5 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктами 1.1, 1.7 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) ... подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 2.9 Порядку №22-1 передбачено, що документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Згідно зі статтями 56, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 22 цього Порядку стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Позивачка разом із заявами про призначення пенсії подавала трудову книжку, з якої вбачається що вона з 26.08.1987 року по 25.04.2001 року працювала нянею та вихователем у дитячому садку №19 Кобриньскої прядильно-ткацької фабрики (м. Кобринь Берестейської області Республіки Білорусь).

Відповідач-2 та відповідач-3 врахували до страхового стажу період роботи з 26.08.1987 року по 31.12.1991 року (4 роки 4 місяці 6 днів). Решту періоду роботи з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року (9 років 3 місяці 25 днів) до страхового стажу не врахували, пославшись на те, що з 23.12.2023 року припинена дія Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь.

Суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення є Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в 14.12.1995 року м. Києві та ратифікована Законом України від 22.11.1996 року.

Відповідно до статей 6, 12, 16 цієї Угоди при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

Кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення. Права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Отже, за умовами цієї Угоди Україна визнає трудовий стаж, набутий на території держав - учасниць Угоди, та приймає необхідні для пенсійного забезпечення документи без легалізації. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Втім Законом України від 29.05.2023 року ця Угода денонсована і припинила дію 23.12.2023 року.

Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються:

а) щодо договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - у формі закону України;

б) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України, та міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України, затверджених Президентом України, - у формі указу Президента України;

в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Отже, суд вважає, що припинення дії вказаної Угоди не позбавляє громадян України права на врахування періодів трудової діяльності, що мала місце в період її дії, до страхового стажу для призначення пенсії.

На час роботи позивачки в Республіці Білорусь, зокрема у 1995-2001 роках, Україна та РБ були учасниками відповідної Угоди, відтак її норми застосовуються до спірних правовідносин і не втрачають своєї сили для позивачки. Отже, позивачка має право на включення періоду трудової діяльності за межами України, а саме роботи у дитячому садку №19 Кобриньскої прядильно-ткацької фабрики з 26.08.1987 року по 25.04.2001 року, який підтверджений трудовою книжкою, до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Тож суд визнає незаконними мотиви, з яких відповідач-2 та відповідач-3 відмовили у зарахуванні частини цього періоду роботи позивачки, підтвердженого трудовою книжкою, до її страхового стажу.

Суд установив, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 . Факт його народження підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.04.1985 року відділом РАЦС Кобринського міськвиконкому Берестейської області. У період до досягнення дитиною 3 років позивачка 26.08.1987 року працевлаштувалася у дитячий садок №19 Кобриньскої прядильно-ткацької фабрики, про що свідчать записи у її трудовій книжці.

Під час роботи в цій установі позивачка 16.04.1989 року народила доньку ОСОБА_4 . Факт її народження підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 04.05.1989 року Вільшанським відділом РАЦС Кіровоградської області.

Згідно з пунктом "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю Української РСР було передбачено, що час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Як свідчить зміст рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року, цей відповідач при опрацюванні заяви позивачки від 29.03.2024 року про призначення пенсії не врахував період догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку, пославшись на те, що у свідоцтвах про народження дітей відсутній штамп про отримання паспорту.

Суд визнає такі доводи відповідача-2 безпідставними та зазначає, що за правилами пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Чинне законодавство не передбачає вимоги про необхідність подання свідоцтва про народження дитини зі штампом про отримання паспорту.

Відсутність у свідоцтвах про народження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такого штампу не спростовує факту народження позивачкою дітей та догляду за ними до досягнення 3-річного віку, що дає їй право для врахування періодів догляду за дитиною, коли вона не працювала, до страхового стажу за правилами пункту "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивачка до повторної заяви від 09.05.2024 року про призначення пенсії подала копії паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як свідчить розрахунок стажу, складений ГУ ПФУ в Чернігівській області при опрацюванні цієї заяви, відповідач-3 вже врахував до страхового стажу позивачки періоди догляду за дитиною ОСОБА_3 з 21.04.1985 року по 25.08.1987 року та за дитиною ОСОБА_4 з 01.01.1992 року по 15.04.1992 року, які не перетиналися з її трудовою діяльністю.

Тож наразі спір з приводу врахування до стажу роботи позивачки періоду догляду за малолітніми дітьми вирішено. Період догляду за сином ОСОБА_3 з 21.04.1985 року по 25.08.1987 року, коли позивачка не працювала, врахований до її страхового стажу. Оскільки у період народження доньки ОСОБА_4 і до досягнення нею трирічного віку позивачка перебувала у трудових відносинах з Кобриньскою прядильно-ткацькою фабрикою, про що свідчать записи у її трудовій книжці, то незалежно від того, чи працювала позивачка фактично чи перебувала у відпустці по догляду за дитиною, цей період у будь-якому випадку підлягає зарахуванню до страхового стажу як період трудової діяльності.

Суд вважає, що рішення відповідачів про відмову у призначенні позивачці пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV з підстав недостатності страхового стажу, передбаченого цією нормою, прийняті необґрунтовано, невмотивовано та нерозсудливо, що призвело до порушення права позивачки на призначення пенсії.

Згідно зі статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та окрім оскаржуваного позивачкою рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії - визнати протиправним та скасувати також наступне рішення відповідача-3 - ГУ ПФУ в Чернігівській області №97 від 16.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Право позивачки, порушене цими незаконними рішеннями, має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача-2, який першим розглядав питання про призначення позивачці пенсії, повторно розглянути її заяву від 29.03.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі. При розгляді питання призначення позивачці пенсії відповідач-2 повинен включити до страхового стажу спірний період роботи в Республіці Білорусь та стаж, який вже визнав та врахував відповідач-3.

Підстав для зобов`язання призначити позивачці пенсію за віком з 29.03.2024 року, про що та просить у позові, суд не вбачає, оскільки за правилами частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тому у спірних правовідносинах пенсія має бути призначена з 29.04.2024 року.

Щодо вимог до відповідача-1, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки цей суб`єкт владних повноважень не приймав щодо позивачки оскаржувані рішення про відмову у призначенні пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позову, здійснені позивачкою витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви через електронний кабінет в сумі 968,96 грн. (1211,20 грн. х 0,8) слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, чиє незаконне рішення вона оскаржувала.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №97 від 16.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ