Справа № 640/24555/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Куць М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року, суддя Панченко Н.Д., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у взятті на облік та поновленні пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі виключно електронної пенсійної справи та здійснити виплату недоплаченої суми пенсії за період з березня 2014 року;

- відповідно до статті 371 КАС України звернути рішення в частині виплати пенсії за 1 місяць до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно повідомлено йому про необхідність особистого звернення до ПФУ, зокрема, із заявою про запит пенсійної справи (паперової), оскільки позивач звертався до відповідача про поновлення пенсії саме на підставі електронної пенсійної справи, проте, ГУ ПФУ в м. Києві не зазначено жодних правових підстав неможливості поновлення пенсії саме на підставі електронної справи.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2021 розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неналежного розгляду поданих ОСОБА_1 заяв від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги та від 26.02.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві розглянути по суті подані ОСОБА_1 заяви від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги та від 26.02.2021, зареєстровану Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві 01.03.2021, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України відповідно до копії паспорта НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 06.10.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Ялта, АР Крим, фактичним місцем проживання є м. Київ.

Згідно пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_2 останній є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки Національного авіаційного університету від 27.08.2021 №01.01/128-292 працює в НАУ за строковим трудовим договором на посаді доцента кафедри авіаційних двигунів з 01.09.2015 по теперішній час.

Заявою від 26.02.2021, зареєстрованою в ГУ ПФУ в м. Києві 01.03.2021, позивач звернувся до відповідача про:

- взяття на облік як пенсіонера та внутрішньо переміщеної особи, яка проживає у м. Києві, та поновлення виплати пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи;

- здійснення перерахунку пенсії на підставі даних про отримувану заробітну плату за період з 01.09.2016 по теперішній час;

- здійснення виплати недоплаченої суми пенсії за період з березня 2014 року по теперішній час та продовження виплати пенсії на загальних підставах, встановлених законами та Конституцією України.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву Головноого управління ПФУ в м Києві, позивач звернувся до Управління із зверненням 26.02.2021, яке зареєстроване за №10240/8 від 09.03.2023.

Листом Головного управління ПФУ в м. Києві від 19.03.2021 №2600-0212-8/47264 на заяву позивача від 09.03.2021 повідомлено, що він є пенсіонером за віком в Управлінні Пенсійного фонду в Нахімовському районі АР Крим. Для запиту пенсійної справи з АР Крим позивачу необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр). Зазначено перелік документів, які необхідно мати при собі та графік прийому відділу обслуговування громадян.

Разом із означеною заявою позивач подав заяву встановленої форми від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги, в якій просив відповідача належні йому суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової допомоги), починаючи з 01.03.2014. Позивач пояснив, що саме таку форму заяви було обрано ним з огляду на те, що встановлена у постанову ПФУ форма заяви не передбачає можливості викладення тих зауважень, які були викладені у заяві, зареєстрованій 01.03.2021, поданій відповідачу.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у взятті на облік та поновленні пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1706, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706 передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 7 Закону №1706 передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи (частина третя статті 7 Закону №1706).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону №1706 внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватись акціонерним товариством Укрпошта з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб; для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону №1058 право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частинами другою та третьою статті 49 Закону №1058 визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Відповідно до статті 46 Закону №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі №243/5451/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79791532) зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач звертався до ГУ ПФУ в м. Києві із заявами від 26.02.2021, зокрема:

- із заявою встановленої форми від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги, в якій просив відповідача належні йому суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової допомоги), починаючи з 01.03.2014.

Позивач пояснив, що саме таку форму заяви було обрано ним з огляду на те, що встановлена у постанову ПФУ форма заяви не передбачає можливості викладення тих зауважень, які були викладені у заяві, зареєстрованій 01.03.2021, поданій відповідачу;

- із заявою від 26.02.2021, зареєстрованою в ГУ ПФУ в м. Києві 01.03.2021, в якій позивач просив взяти його на облік як пенсіонера та внутрішньо переміщеної особи, яка проживає у м. Києві, та поновлення виплати пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи; здійснити перерахунок пенсії на підставі даних про отримувану заробітну плату за період з 01.09.2016 по теперішній час; здійснити виплату недоплаченої суми пенсії за період з березня 2014 року по теперішній час та продовження виплати пенсії на загальних підставах, встановлених законами та Конституцією України.

Листом від 19.03.2021 №2600-0212-8/47264 на заяву позивача від 09.03.20210 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило, що позивач є пенсіонером за віком в Управлінні Пенсійного фонду в Нахімовському районі АР Крим. Для запиту пенсійної справи з АР Крим позивачу необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр). Зазначено перелік документів, які необхідно мати при собі та графік прийому відділу обслуговування громадян.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було фактично розглянуто та вирішено поставлені позивачем питання у заявах від 26.02.2021.

Доводи відповідач про те, що позивач фактично звернувся із заявою відповідно до Закону України «Про звернення громадян» є безпідставними, оскільки позивач не звертався до відповідача із пропозицією (зауваженням), заявою (клопотанням) чи скаргою у розумінні статті 3 означеного Закону а отже, як вірно зазначив суд першої інстанції Головним управліннями ПФУ в м. Києві фактично не було розглянуто заяви позивача від 26.01.2021, а саме:

- заява встановленої форми від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги, в якій просив відповідача належні йому суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової допомоги), починаючи з 01.03.2014;

- заява від 26.02.2021, зареєстровану в ГУ ПФУ в м. Києві 01.03.2021, в якій позивач просив взяти його на облік як пенсіонера та внутрішньо переміщеної особи, яка проживає у м. Києві, та поновлення виплати пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи; здійснити перерахунок пенсії на підставі даних про отримувану заробітну плату за період з 01.09.2016 по теперішній час; здійснити виплату недоплаченої суми пенсії за період з березня 2014 року по теперішній час та продовження виплати пенсії на загальних підставах, встановлених законами та Конституцією України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено колегією судідв, суд першої інстанції з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, порушення яких відбулося внаслідок неналежного розгляду поданих позивачем заяв, без надання правової оцінки викладеним у них обставинам та без розгляду означених суті, вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду поданих позивачем заяв від 26.02.2021 про виплату пенсії або грошової допомоги та від 26.02.2021, зареєстрованої відповідачем 01.03.2021, та шляхом зобов`язання розглянути зазначені заяви по суті з урахуванням висновків суду, що не є втручанням у дискреційні повноваження останнього з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у даному випадку не буде порушено принцип дискреційних повноважень відповідача.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у взятті на облік та поновленні пенсії на підставі виключно даних електронної пенсійної справи, зобов`язання відповідача взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком позивачу на підставі виключно електронної пенсійної справи, здійснити виплату недоплаченої суми пенсії за період з березня 2014 року, то суд вірно відмовив у їх задоволенні, з огляду на те, що вони заявлені передчасно, так як відповідачем взагалі не було розглянуто заяви позивача від 26.03.2021 та не прийнято за наслідками їх розгляду відповідні рішення.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року - без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.