Справа № 242зп-24/160
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 242зп-24/160

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року в адміністративній справі №242зп-24/160 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної служби геології та надр України про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій заявник просить:

-вжити заходів забезпечення позову, а саме: заборонити Державній службі геології та надр України (вул. Цедіка Антона, буд. 16, м. Київ, 03057, ) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії щодо анулювання або зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640, виданого 31.12.2004 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» ().

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 25.06.2024 року на підставі ст. 16-1 Кодексу України про надра Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» договір купівлі-продажу права на користування надрами. Відповідно до умов договору продавець (надрокористувач) Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» передав, а ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» (покупець) прийняв право користування надрами (видобування) Малишевське родовище ділянки Мотронівсько-Аннівська та Північно-Західна, що належить продавцю на підставі спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004. ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС», 17.07.2024 року звернулось до Державної служби геології та надр України з листом (заявою) №1707/24-1 від 17.07.2024 року у якій просило внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004, у зв`язку із відчуженням права на користування надрами за договором від 25.06.2024 в порядку ст. 16-5 Кодексу України про надра. На виконання вимог Кодексу до заяви ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» долучено наступні документи: копія договору купівлі-продажу права користування надрами від 25.06.2024; лист-згода надрокористувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» на внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами, засвідчений 16.07.2024 приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за №1482, із зазначенням підстави відчуження права на користування надрами (шляхом купівлі-продажу); довідка щодо виконання особливих умов спеціального дозволу №3640 від 31.12.2004 та Програми робіт (додаток №2 до Угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 14.08.2020 №3640); пояснювальна записка №01-15/121 від 16.07.2024; довідка №01-15/120 від 15.07.2024 щодо відсутності заборгованості по сплаті рентної плати за користування надрами; інформацію з ЄДР щодо покупця; інформаційна довідка №1607/24-1 від 16.07.2024 щодо бенефіціарного власника; схематичне зображення структури власності. 19.07.2024 на адресу ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» надійшов лист Державної служби геології та надр України №4624/07/2-24 від 19.07.2024, яким повідомлено про залишення заяви без розгляду. Листом Держгеонадри від 28.06.2024 №2622/02-5/2-24 повідомлено, що робочою групою з питань надрокористування рекомендовано розглянути питання щодо дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 після 26.07.2024. На думку заявника, протиправне рішення Державної служби геології та надр України про відмову в розгляді по-суті поданих документів позбавляє права ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» на користування надрами, яке було набуто ним за договором №25/06-24 від 25.06.2024, оскільки, дозвільний документ №3640 від 31.12.2004 може бути анульованим. На переконання заявника, з наведених обставин існує реальний ризик унеможливлення відновлення прав заявника та ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» за результатами судового розгляду спору. Враховуючи зміст норми ч. 7 ст. 13 Кодексу України про надра, відповідно до якої центральний орган анулює (а не «може анулювати») дію спеціального дозволу на користування надрами, а також враховуючи наявний лист Державної служби геології та надр України від 28.06.2024 №2622/02-5/2-24 та протокол №2024-28 засідання Робочої групи з питань надрокористування від 26.06.2024, після спливу 30-денного строку з дня застосування санкції, та за відсутності вжитих заходів забезпечення позову, Держгеонадра неодмінно та обов`язково прийме наказ про анулювання дії спеціального дозволу на користування надрами №3640, оскільки Кодекс України про надра не надає державному органу у цій ситуації повноважень діяти інакше. Отже, анулювання дії спецдозволу №3640 призведе до неефективності та неможливості поновлення порушених прав, за захистом яких заявник звернеться до суду із позовною заявою, оскільки неможливо внести зміни в анульований дозвіл на користування надрами після його анулювання такий дозвіл перестає існувати.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Заборонено Державній службі геології та надр України (вул. Цедіка Антона, буд. 16, м. Київ, 03057, ) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії щодо анулювання або зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640, виданого 31.12.2004 Товариству з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» до набрання законної сили рішенням суду.

Державна служба геології та надр України не погодившись з рішенням суду, звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. На обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду не наведено обґрунтувань щодо неможливості відновлення порушених прав товариства, якщо вони взагалі будуть порушені.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Службу Безпеки України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до Указу Президента України від 24.06.2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», застосовано персональні спеціально економічні та інші обмежувальні санкції до ОСОБА_1 , який є кінцевим бенефіціаром ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат», у вигляді анулювання спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 (додаток до Указу № 1) - на 3 роки. Указом Президента України від 24.06.2024 №376/2024 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24 червня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до ОСОБА_1 , який є кінцевим бенефіціаром ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат», у вигляді анулювання спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 (додаток до Указу № 1, п. 390). Застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ОСОБА_1 , спричинено пропозицією щодо застосування, санкцій внесеної на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Службою Безпеки України. З огляду на викладене, Державна служба геології та надр України вважає за необхідне залучити Службу Безпеки України, на стороні Державної служби геології та надр України як 3-ю особу, що не заявляє самостійних вимог. Підставою залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, є обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, так як за приписами ст. 49 КАС України підставами для залучення третіх осіб до участі у справі є порушення прав чи обов`язків такої особи, та яким чином рішення суду може вплинути на їх порушення. Ці підстави заявником клопотання не мотивовані.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч.1, 2 та 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За ч.1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За ч. 2 та 4 статті 151 КАС України, cуд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів.

Відповідно до ч.3 ст.152 КАС України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Також, згідно з абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 року у справі № 826/8556/17 дійшов висновку щодо застосування зазначених підстав забезпечення позову у адміністративній справі про таке: «Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними».

Отже, суд при вирішенні питання про забезпечення позову у кожному випадку, повинен виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 року у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 року у справі № 640/18007/18.

Тобто, заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Так, суд враховує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» 25.06.2024 укладено договір купівлі-продажу права на користування надрами. Відповідно до умов договору продавець (надрокористувач) Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» передав, а ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» (покупець) прийняв право користування надрами (видобування) Малишевське родовище ділянки Мотронівсько-Аннівська та Північно-Західна, що належить продавцю на підставі спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004.

17.07.2024 для внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами та набуття права користування надрами, ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» звернулося до Державної служби геології та надр України із заявою, в якій просило внести зміни до спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004, у зв`язку із відчуженням права на користування надрами за договором від 25.06.2024 в порядку ст. 16-5 Кодексу. За результатами розгляду якої листом Державної служби геології та надр України від 19.07.2024 №4624/07/2-24 повідомило заявника про залишення заяви без розгляду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Кодексу України про надра у ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» виникло право на отримання права на користування надрами на підставі вказаного спеціального дозволу на користування надрами із дотриманням порядку відчуження такого дозволу.

Суд зауважує, що звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» із позовом до суду не призведе до унеможливлення анулювання або зупинення дії Дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004.

Отже, до винесення рішення у справі державний орган може застосувати санкцію у вигляді анулювання або зупинення такого дозволу на користування надрами, що призведе до істотних складнощів та неефективності поновлення порушених прав, за захистом яких заявник звернеться до суду із позовною заявою.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС» має правомірні очікування на отримання Дозволу на користування надрами після укладання договору купівлі-продажу права на користування надрами від 25.06.2024.

З матеріалів слідує, що протоколом №2024-28 засідання Робочої групи з питань надрокористування від 26.06.2024 по питанню №4 Розгляд питань щодо зупинення дії та анулювання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до пункту 8 частини другої статті 26, пункту 3 частини першої статті 57 Кодексу України про надра та пункту 3 частини першої статті 26, пункту 9 частини другої статті 27 Закону України Про нафту і газ (застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону України Про санкції у вигляді зупинення дії або анулювання спеціального дозволу на користування надрами) з урахуванням частини сьомої статті 13 Кодексу України про надра рекомендовано Держгеонадрам врахувати пропозиції Робочої групи, зокрема, щодо дозволу №3640 - розглянути відповідно до частини сьомої статті 13 Кодексу України про надра питання щодо подальшої дії дозволу після 26.07.2024. Відповідно, Державною службою геології та надр України після 26.07.2024 може бути прийняте рішення, яким вони анулюють або зупинять дозвіл №3640, що призведе до незворотних наслідків, як для заявника так і для Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС», як набувача права на користування надрами за договором купівлі-продажу.

Указом Президента України №376/2024 від 24.06.2024 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 24.06.2024 застосовано санкції до кінцевого беніфіціара Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат», зокрема анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами (анулювання спеціального дозволу на користування надрами №3640).

25.06.2024, між заявником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС» укладено договір купівлі-продажу права на користування надрами, тобто на наступний день після Указу Президента України №376/2024 від 24.06.2024

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявник протягом тридцятиденного строку встановленого ч. 7 ст. 13 Кодексу продав дозвіл на користування надрами.

Разом з цим, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, відповідно анулює або зупиняє дію спеціального дозволу на користування надрами такого користувача через 30 днів з дня застосування таких санкцій, якщо через 30 днів з дня видання указу Президента України про застосування відповідної санкції особа, до якої її застосовано, залишається кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, що є власником відповідного спеціального дозволу на користування надрами.

Враховуючи наявний лист Держгеонадри від 28.06.2024 №2622/02-5/2-24 та протокол №2024-28 засідання Робочої групи з питань надрокористування від 26.06.2024, після спливу 30-денного строку з дня застосування санкції, Держгеонадра повинна прийняти наказ про анулювання або зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформаційною довідкою №1607/24-1 від 16.07.2024 кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС» є громадянин України ОСОБА_2 .

Таким чином, звертаючись до Державної служби геології та надр України із заявою про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІБЕРІУС ПЛЮС», як новий власник спеціального дозволу, із кінцевим бенефіціаром до якого не застосовані санкції має право на внесення змін у відповідності до Закону.

При цьому, такі заходи не є формою втручання у дискреційні повноваження відповідача, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог, встановлення їх обґрунтованості.

Суд не надає оцінки відповідним діям Державної служби геології та надр України, оскільки це входить до предмета доказування під час розгляду спору виключно по суті, а констатує лише існування реальної, а не абстрактної загрози правам та інтересам суб`єкта господарювання, що може спричинити негативні наслідки, які є значущими, у порівнянні з тимчасовим зупиненням дії наказу та забороною вчиняти будь-які дії з Дозволом на користування надрами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявником були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його та ТОВ «ТІБЕРІУС ПЛЮС» інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль для захисту цих інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року в адміністративній справі №242зп-24/160 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року в адміністративній справі №242зп-24/160 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко