Справа № 440/19023/23
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/19023/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /надалі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /надалі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області/ про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії №30 від 16 серпня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 25 січня 2023 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року, з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року, з 01 квітня 2000 року по 15 червня 2000 року, з 27 січня 2004 року по 19 січня 2015 року /а.с. 1-5/.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі №440/3845/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №30 від 16 серпня 2023 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважаючи, що наявний страховий стаж роботи підтверджуються наданими ним документами.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/19023/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №440/19023/23 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року по справі № 440/19023/23 скасовано та адміністративну справу № 440/19023/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 18 вересня 2024 року.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2024 року справу передано для розгляду судді Слободянюк Н.І.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року адміністративну справу №440/19023/23 прийнято до провадження та розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 130-135/ зазначив, що 25 січня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 02 лютого 2023 року № 30 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі № 440/3845/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву від 25 січня 2023 року та з урахуванням висновків, сформованих судом у даному рішенні за результатами повторного розгляду заяви, прийнято рішення від 16 серпня 2023 року № 30 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 16/, звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 25 січня 2023 року /а.с. 159-зворот - 160/, у якій просив призначити пенсію за віком.

До вказаної заяви згідно розписки-повідомлення /а.с. 8, 160-зворот/ додав, зокрема: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт або ID-картка або посвідку; військовий квиток ( НОМЕР_1 ); диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (ПОВЕ №006592); документи про виконання роботи, яка дає право на певний вид пенсії (виписка із листа рахунку); документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (№5, №1650/029, №02/01-11.2); документи, які засвідчують особливий статус особи (дод. 5); трудову книжку або документи про стаж (ТК №1789387, УКР №2579250, НОМЕР_2 ); посвідчення ( НОМЕР_3 ).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області винесено рішення №30 від 02 лютого 2023 року /а.с. 22-23, 144/, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому порядку. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж заявника становить 14 років 0 місяців 24 дні, яких недостатньо для призначення пенсії за віком, а період проживання в зоні радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року становить 0 років 7 місяців 12 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Не погодившись із діями відповідача, які полягають у відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі № 440/3845/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії №30 від 02 лютого 2023 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 січня 2023 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі № 440/3845/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 25 січня 2023 року та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 30 від 16 серпня 2023 року /а.с. 9-11/, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільною виселення та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що: на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року по справі № 440/3845/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву від 25 січня 2023 року гр. ОСОБА_1 з урахуванням висновків, сформованих судом у даному рішенні. Згідно статті 55 Закону №796 особам, які працювали або прожинали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058 (далі - Закон 1058), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Відповідно до абзацу 4 частини другої статті 55 Закону №796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселеним за умови, шо вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, що дає право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років). Початкова величина зниження пенсійною віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або робою в цей період. Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1. при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796 до заяви про призначення пенсії налаються документи, які посвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілою від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності) та документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" основним документом, що підтверджує стаж робою до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язковою державного соціальною страхування, є трудова книжка. Згідно пункту 3 вищезазначеної постанови за відсутності трудової книжки. а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державною реєстру загальнообов`язковою державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документ, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про фермерське господарство" трудові відносини у фермерському господарстві базуються на праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи на ньому інше громадян за трудовим договором (контрактом). Статтею 34 цього Закону визначено, що члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому Законом. Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжні і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року по справі № 440/3845/23, яке набрало законної сили 11 серпня 2023 року, повторно розглянуто заяву від 25 січня 2023 року гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та надані наступні документи: - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3); - трудові книжки; - диплом про навчання; - архівні довідки, довідки про роботу; - військовий квиток; - довідку від 31 березня 1993 року № ВП-2784 про проживання. Судовим рішенням зобов`язано повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 25 січня 2023 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні. Аналіз документів, які надав гр. ОСОБА_1 показує, що до загального страховою стажу не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки від 01 квітня 1991 року № 2579250 з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року, з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року, оскільки це робота у фермерському господарстві, відсутній договір та не підтверджується даними персоніфікованою обліку. В частині періоду роботи з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року суд зауважує, що в трудовій книжці № НОМЕР_4 вказаний період внесений записами за підписом голови ФГ "Карін" у пунктах № 7 від 22 серпня 2001 року "Прийшлий на роботу охоронцем згідно договору" наказ № 14 від 22 серпня 2001 року та № 8 від 20 вересня 2001 року "Звільнений в зв`язку із закінченням терміну договору" наказ № 16 від 20 вересня 2001 року, однак в подальшому головою ФГ "Карін» внесено запис наступного змісту: Пункти 7, 8 вважати недійсними", відтак, суд не знаходить підстав для зарахування такого періоду роботи. Відповідно до оскаржуваного рішення до страхового стажу не зараховано період роботи з 01 квітня 2000 року по 15 червня 2000 року в ЗАТ "Кашубівка" по довідці ОК-5, оскільки відсутній запис в трудовій книжці за цей період (як виплата зарплата після звільнення з роботи). Суд не знаходить підстав для зарахування такою періоду роботи. При розгляді заяви з урахуванням правової оцінки суду встановлено, що в рішення суду допущено описку щодо стажу роботи, а саме зазначено - із довідки про наявний страховий стаж, рішення від 24 лютого 2023 року № 89 суд встановив, що відповідач підтверджує наявний у позивача страховий стаж у обсязі 23 роки 4 місяці 2 дні. Пільговий стаж за Списком №2 складає 12 років 7 місяців 25 днів. Спірним залишається, зокрема, період роботи в російській федерації з 01 вересня 1994 року по 10 грудня 1999 року, з 24 лютого 2000 року по 07 липня 2000 року, з 25 грудня 200 по 20 квітня 2010 року, який не зараховано, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, що не вбачається згідно наданих документів для призначення пенсії гр. ОСОБА_1 . Спірним є лише період роботи в російській федерації згідно записів трудової книжки від 27 січня 2004 року № 1789387 з 27 січня 2004 року по 19 січня 2015 року, у зв`язку з припиненням росією з 01 січня 2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпеченні від 13 березня 1992 року. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопади 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стаж можливо зарахувати по 31 грудня 1991 року. Загальний страховий стаж становить 14 років 0 місяців 24 дні, якого недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Період проживання у зоні радіоактивного забруднення (3 зона) станом на 1 січня 1993 року становить 0 років 7 місяців 12 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років. Зобов`язань щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" гр. ОСОБА_1 рішення суду від 10 травня 2023 року по справі №440/3845/23 не містить.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії №30 від 16 серпня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи реалізується відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ /надалі Закон №796/.

Згідно із частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно примітки «*» до вказаної статті початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796 призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року /надалі Закон №1058-IV/.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З огляду на приписи наведених положень, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (60 років), встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу не менше 15 років та за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 3 років, у тому числі у період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період. У разі дотримання таких умов вік виходу на пенсію зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 №22-1, /надалі - Порядок №22-1 (у відповідній редакції)/, зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів органом, що призначає пенсію, визначеним за принципом екстериторіальності, приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). При цьому рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 25 січня 2023 року, у якій просив призначити пенсію за віком.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року по справі № 440/3845/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 25 січня 2023 року та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 30 від 16 серпня 2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільною виселення та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що загальний страховий стаж становить 14 років 0 місяців 24 дні, якого недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Період проживання у зоні радіоактивного забруднення (3 зона) станом на 1 січня 1993 року становить 0 років 7 місяців 12 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

У позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 з 25 січня 2023 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року, з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року, з 01 квітня 2000 року по 15 червня 2000 року, з 27 січня 2004 року по 19 січня 2015 року.

Надаючи оцінку підставі незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 01 квітня 2000 року по 15 червня 2000 року, з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року, з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року, суд виходить з наступного.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частин першої четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 /надалі - Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_5 від 01 квітня 1991 року /а.с. 173-177/ ОСОБА_1 :

- з 04 квітня 1999 року прийнятий на роботу шофером в КСП «Кашубівка» та 13 березня 2000 року звільнений (записи №3-4);

- з 16 червня 2000 року розпочату виплату допомоги по безробіттю та 12 березня 2001 року закінчено виплату допомоги по безробіттю (записи №5-6);

- з 22 серпня 2001 року прийнятий на роботу охоронцем в Фермерське господарство «Карін» та 20 вересня 2001 року звільнений (записи №7-8) та пункти 7, 8 вважати недійними, що скріплено підписом голови такого фермерського господарства та засвідчено печаткою;

- з 22 вересня 2001 року прийнятий на роботу охоронцем згідно договору в Фермерське господарство «Карін» та 20 жовтня 2001 року звільнений в зв`язку із закінченням строку договору.

Суд зауважує, що зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що «відповідно до оскаржуваного рішення до страхового стажу не зараховано період роботи з 01 квітня 2000 року по 15 червня 2000 року в ЗАТ "Кашубівка" по довідці ОК-5, оскільки відсутній запис в трудовій книжці за цей період (як виплата зарплата після звільнення з роботи). Суд не знаходить підстав для зарахування такою періоду роботи».

Так, дійсно, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 відсутній запис стосовно періоду його роботи з 01 квітня 2000 по 15 червня 2000 року в ЗАТ "Кашубівка".

Викладене позивачем не спростовано, доказів на підтвердження такого періоду роботи ані при зверненні до відповідача, ані суду не надано.

Відтак, суд не знаходить підстав для зарахування такого періоду роботи до стажу позивача.

Також зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що «в частині періоду роботи з 22 серпня 2001 року по 20 вересня 2001 року суд зауважує, що в трудовій книжці № НОМЕР_4 вказаний період внесений записами за підписом голови ФГ "Карін" у пунктах № 7 від 22 серпня 2001 року "Прийшлий на роботу охоронцем згідно договору" наказ № 14 від 22 серпня 2001 року та № 8 від 20 вересня 2001 року "Звільнений в зв`язку із закінченням терміну договору" наказ № 16 від 20 вересня 2001 року, однак в подальшому головою ФГ "Карін» внесено запис наступного змісту: Пункти 7, 8 вважати недійсними", відтак, суд не знаходить підстав для зарахування такого періоду роботи».

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.6 цієї Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.10 цієї ж Інструкції у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Так, дійсно в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 за підписом голови ФГ "Карін" внесено запис №7 від 22 серпня 2001 року зі змістом: "Прийшлий на роботу охоронцем згідно договору", підстава - наказ № 14 від 22 серпня 2001 року, та запис № 8 від 20 вересня 2001 року зі змістом: "Звільнений в зв`язку із закінченням терміну договору", підстава наказ № 16 від 20 вересня 2001 року, однак в подальшому головою ФГ "Карін» внесено запис наступного змісту: Пункти 7, 8 вважати недійсними", та такий запис скріплено підписом голови такого фермерського господарства та засвідчено печаткою.

Відтак, суд не знаходить підстав для зарахування такого періоду роботи до стажу позивача.

Також зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що «до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки від 01 квітня 1991 року № 2579250 зокрема з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року, оскільки це робота у фермерському господарстві, відсутній договір та не підтверджується даними персоніфікованою обліку» та «при розгляді заяви з урахуванням правової оцінки суду встановлено, що в рішення суду допущено описку щодо стажу роботи, а саме зазначено - із довідки про наявний страховий стаж, рішення від 24 лютого 2023 року № 89 суд встановив, що відповідач підтверджує наявний у позивача страховий стаж у обсязі 23 роки 4 місяці 2 дні. Пільговий стаж за Списком №2 складає 12 років 7 місяців 25 днів. Спірним залишається, зокрема, період роботи в російській федерації з 01 вересня 1994 року по 10 грудня 1999 року, з 24 лютого 2000 року по 07 липня 2000 року, з 25 грудня 200 по 20 квітня 2010 року, який не зараховано, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, що не вбачається згідно наданих документів для призначення пенсії гр. ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

З аналізу положень статті 20 Закону №1058-IV суд доходить висновків, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Страховим стажем є період, протягом якого щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Водночас обов`язок по сплаті страхових внесків покладений на страхувальників, які зобов`язані сплачувати страхові внески шляхом перерахування безготівкових сум зі своїх банківських рахунків або шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. А відтак, відповідальність за порушення законодавства про сплату страхових внесків несуть не застраховані особи, а страхувальники, які не сплатили або несвоєчасно сплатили за застраховану особу страхові внески.

Згідно записів №9-10 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_5 від 01 квітня 1991 року у період з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року позивач працював охоронцем в Фермерському господарстві «Карін» на підставі строкового договору.

Суд відхиляє як безпідставне посилання відповідача як на підставу щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача в Фермерському господарстві «Карін» з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року - відсутність договору, оскільки основним документом на підтвердження страхового стажу є трудова книжка, а надання додаткових документів (зокрема договору) вимагається лише у випадку відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Крім того, за відсутності доказів на підтвердження зазначення у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_5 від 01 квітня 1991 року недостовірних відомостей щодо роботи позивача у такий період відсутні підстави не враховувати при обчисленні страхового стажу позивача відомості, що зазначені у ній.

В постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 560/4616/20 Верховний Суд дійшов висновків, що внаслідок невиконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на такому підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 638/5795/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а та від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Тож, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які суд першої інстанції враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а також ту обставину, що між сторонами відсутній спір щодо факту роботи позивачем в Фермерському господарстві «Карін», суд вважає, що відсутність в реєстрі застрахованих осіб стосовно позивача інформації про сплату страхових внесків не може мати наслідком позбавлення позивача права на зарахування такого періоду його діяльності до страхового стажу.

Таким чином, висновок відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_5 від 01 квітня 1991 року у зв`язку з не підтвердженням даними персоніфікованого обліку є хибним та відповідачем протиправно не зараховано вказаний період роботи до страхового стажу позивача.

Надаючи оцінку підставі незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 27 січня 2004 року по 15 січня 2015 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно зі статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14 січня 1993 року, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Отже, з аналізу наведеного вище слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; при призначенні пенсії за законодавством України враховується набутий стаж та заробіток (дохід), з якого сплачено відповідну суму страхового внеску.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_6 від 27 січня 2004 року /а.с. 37, 179/ ОСОБА_1 з 27 січня 2004 року прийнятий до приватного підприємця ОСОБА_2 в магазин «Марс» на посаду директора та 19 січня 2015 року звільнений.

Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження зазначення у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 27 січня 2004 року недостовірних відомостей щодо роботи позивача у такий період відсутні підстави не враховувати при обчисленні страхового стажу позивача відомості, що зазначені у ній.

Крім того, право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди, а тому відсутні підстави для позбавлення позивача права на зарахування відповідного періоду роботи до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» №2783-IX /надалі - Закон №2783-IX/, яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, а тому до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.

Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, російської федерації.

Водночас 04 лютого 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Станом на 24 лютого 2022 року документи, що видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01 грудня 2022 року, а тому надана позивачем трудова книжка серії НОМЕР_6 від 27 січня 2004 року та виписка із особового рахунку застрахованої особи від 04 грудня 2014 року підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд доходить висновку, що рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 30 від 16 серпня 2023 року прийнято не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги те, що у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував своє повноваження щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року та з 27 січня 2004 року по 15 січня 2015 року, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року та з 27 січня 2004 року по 15 січня 2015 року та повторно розглянути заяву позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 25 січня 2023 року.

Відтак, передчасною є вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 25 січня 2023 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28 грудня 2023 року /а.с. 60/. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума в 536,80 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 30 від 16 серпня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 22 вересня 2001 року по 20 жовтня 2001 року та з 27 січня 2004 року по 15 січня 2015 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 25 січня 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк