Справа № 140/9773/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9773/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області) про визнання протиправними дій при прийнятті рішення №22 від 13.01.2024 щодо відмови в перерахунку пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби на території Анголи з 16 березня 1996 року по 20 грудня 1996 року на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці та здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії з 13.01.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби на території Анголи в період з 16.03.1996 по 20.12.1996 з розрахунку один місяць служби за три місяці, для здійснення перерахунку та виплати призначеної пенсії, з врахуванням проведених виплат.

Позивач з 25.01.1996 по 14.09.1998 проходив військову службу за контрактом в лавах Збройних сил України. Під час цього, в період з 16.03.1996 по 20.12.1996 виконував інтернаціональний обов`язок та проходив військову службу на території Республіки Ангола, приймав безпосередню участь в бойових діях.

Разом з заявою заявник надав копії наступних документів: трудової книжки серія НОМЕР_1 , довідки №86 від 11.10.2018, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 про безпосередню участь в бойових діях та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997.

Відділом з питань перерахунків пенсії №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області було розглянуто заяву позивача та надані заявником документи.

За результатом розгляду наданих документів відповідачем було прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням періоду військової служби на пільгових умовах, оскільки відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток №2), а вказана довідка в переліку доданих до заяви документів відсутня.

Позивач вказує, що трудовою книжкою, довідкою №86 та витягом із наказу командира військової частини № НОМЕР_3 підтверджується, що в період з 16.03.1996 по 20.12.1996 приймав участь у бойових діях на території Республіки Анголи. Також, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , яке видане 06.08.1997, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановленні законодавством України.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку встановленому для обчислення строків цієї служби передбаченого Законом України.

Згідно Постанови КМУ від 08.02.1994 №63 про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, Ангола- листопад 1975 листопад 1979 роки.

В електронній пенсійній справі наявні: довідка від 11.10.2018 №86, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 про безпосередню участь в бойових діях; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997.

Так, як в довідці від 11.10.2018 №86, виданій ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначений період проходження військової служби позивача та проте, що він приймав участь в миротворчих операціях в складі військової частини польова НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 окремій понтонно-мостовій роті), яка входила в багатонаціональні Сили ООН по підтриманню миру в Республіці Ангола, але не зазначено пільгу щодо обчислення трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме - один місяць служби за три місяці, відсутні підстави для зарахування періоду військової служби на пільгових умовах.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби на території Анголи в період з 16.03.1996 по 20.12.1996 з розрахунку один місяць служби за три місяці, здійснення перерахунку та виплати призначеної пенсії з врахуванням проведених виплат.

За результатом розгляду наданих документів відповідачем було прийнято рішення від 13.01.2024 №22 про відмову в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням періоду військової служби на пільгових умовах, оскільки відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток №2), наявні довідка від 11.10.2018 №86 видана ІНФОРМАЦІЯ_1 про безпосередню участь в бойових діях, та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997 не відповідають порядку, що визначається Міноборони (додаток №2).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), яка визначає право громадян України на державне пенсійне забезпечення, передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 16 Закону №1788-XII військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Зазначена норма кореспондується з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

В свою чергу, правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) відповідно до статті 5 якого учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом Посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак Ветеран війни - учасник бойових дій.

Посвідчення учасника бойових дій і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана (пункт 7 вказаного Положення).

Пунктом 2 цього Положення встановлено, що Посвідчення учасника бойових дій і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана.

Суд звертає увагу, що повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі, й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ, належать органам, які видають Посвідчення учасника бойових дій. Останнє є єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі, і пільгами щодо дострокового призначення пенсії.

До матеріалів справи позивачем долучено копію посвідчення серії НОМЕР_4 від 06.08.1997, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

При цьому, належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій не є спірним, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку.

Статтею 44 Закону №3551-XII встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637).

За формою довідки така містить інформацію про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (у тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебуванні в партизанських загонах і з`єднаннях) із зазначенням загальної кількості років, місяців і днів та із зазначенням того, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Отже, вказані положення пункту 2.1 Порядку 22-1 документом, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, визначають: 1) посвідчення учасника бойових дій або 2) довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Такі документи є альтернативними документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09.06.2021 у справі №340/576/19.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення та відзиву на позовну заяву підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії за віком як учаснику бойових дій є те, що довідка від 11.10.2018 №86 видана ІНФОРМАЦІЯ_1 про безпосередню участь в бойових діях, та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997 не відповідають порядку, що визначається Міноборини (додаток №2).

В свою чергу, позивач надав Пенсійному органу разом із заявою щодо перерахунку пенсії копії наступних документів: трудової книжки серія НОМЕР_1 , довідки №86 від 11.10.2018, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 про безпосередню участь в бойових діях та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997.

Абзацом шостим пункту 6 Порядку №637 визначено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток №2).

Згідно з додатком №2 до Порядку №637, довідка видається на прізвище, ім`я, по батькові особи про те, що вона проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях), із зазначенням військового звання особи та загальної кількісті років, місяців і днів її участі в бойових діях. Також у довідці має бути вказано про те, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, а сама довідка видана для подання органам Пенсійного фонду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» прийнята з метою визначення осіб, які можуть вважатися учасниками бойових дій.

Крім того, 21.01.1993 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН», згідно з якою з 15.07.1992 пільги щодо обчислення вислуги років поширюються на офіцерів, прапорщиків, а також військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом у складі Українського контингенту Миротворчих Сил ООН в Анголі

Слід наголосити, що у постанові Кабінету Міністрів України №30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН військовослужбовцям» від 21.01.1993 взагалі не обумовлюється прив`язка для обрахунку вислуги років на пільгових умовах від безпосередньої участі у бойових діях, визначальною умовою для пільгового обрахунку періодів служби є несення її на території республіки Ангола у складі Миротворчих Сил ООН.

Аналіз наведених нормативних актів дає суду підстави до висновку що умовою для призначення особі пенсії відповідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є посвідчення учасника бойових дій та довідка про період (періоди) несення служби на території республіки Ангола у складі Миротворчих Сил ООН.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України «Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки» вислуга років і трудовий стаж громадян України за час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу обчислюються з розрахунку один місяць за три місяці.

Матеріалами справи підтверджується, що право на зарахування позивачу періоду несення служби на території республіки Ангола для перерахунку пенсії з розрахунку один місяць служби за три місяці сукупно підтверджується довідкою №86 від 11.10.2018, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.01.1997, посвідченням серії НОМЕР_4 від 06.08.1997, військовим квитком серії НОМЕР_6 від 12.05.1982.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що надані позивачем документи містять неправдиві або недостовірні відомості, належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій, не оскаржується, під сумнів відповідачем не ставиться, а тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відтак, період проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в складі діючої армії у період бойових дій з 16.03.1996 по 20.12.1996 на території республіки Ангола необхідно зарахувати до трудового стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, а рішення відповідача про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується (Маестрі проти Італії).

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з врахуванням приписів статті 2 КАС України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

З огляду на зміст положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана належна оцінка, або взагалі такі документи не досліджувалися, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В спірному випадку судом зроблено висновок про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в перерахунку пенсії за віком відповідно до пункту четвертого частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу на те, що позивач, з огляду на принцип диспозитивності, вільно розпоряджається своїми правами, та самостійно обирає способи захисту порушеного права в спірних правовідносинах. Позовні вимоги спрямовані на зобов`язання пенсійного органу усунути вказані вище судом помилки через неправильне застосування положень пенсійного законодавства при оцінці обставин, які дають позивачу право на перерахунок пенсії за віком.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд звертає увагу, що дата та номер спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не відповідає вихідному номеру, а саме від 14.02.2024 №9995/03-16, який також вірно зазначено відповідачем у відзиві на позов. Оскільки відповідачем допущено описку в зазначені реквізитів оскаржуваного рішення, відтак, вірним необхідно вважати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.02.2024 №9995/03-16, як зазначено у правому куті останнього та відповідає даті звернення позивача із відповідною заявою.

Крім того, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою 06.02.2024 та суд дійшов висновку про протиправність та скасування спірного рішення, тому з 06.02.2024 (дати звернення позивача із заявою) необхідно здійснити перерахунок і виплату пенсії з врахуванням до пільгового стажу періодів проходження військової служби.

Враховуючи, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в перерахунку пенсії за віком, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача та відновлення таких є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.02.2024 №9995/03-16 про відмову в перерахунку пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби на території Анголи з 16.03.1996 по 20.12.1996 на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці та здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії з 06.02.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин зазначений спосіб захисту є найбільш ефективним щодо захисту порушених прав позивача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, оскільки останній звільнений від його сплати згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.02.2024 №9995/03-16 про відмову в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби на території Анголи з 16.03.1996 по 20.12.1996 на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці та здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії з 06.02.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Віповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10, )

Суддя В.В. Дмитрук