Справа № 520/11262/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 р. Справа № 520/11262/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/11262/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2023 №01 та від 18.03.2024 №01, якими відмовлено в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень та індексацій, які проводилися відповідно до чинного законодавства.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 26 квітня 2023 року до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням Суду.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 частково задоволено позов.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2023 №01 та від 18.03.2024 №01, якими відмовлено в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень та індексацій, які проводилися відповідно до чинного законодавства.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 26 квітня 2023 року до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 №3-1 встановлено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Призначення пенсій в Україні здійснюється після надходження пенсійних справ з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Позивач бажає перевести пенсійну виплату з Автономної Республіки Крим. На даний час Автономна Республіка Крим являється тимчасово окупованою територією Російської Федерації. У зв`язку з встановленням військового стану в Україні комунікаційні відносини між Україною та Російською Федерацією розірвані, тому враховуючи Порядок, поновлення пенсійної виплати позивачу не вбачається за можливе, оскільки відсутній оригінал пенсійної справи з наявними в ній документами, за яких можливо б визначити право ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років. Також, зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не здійснювало розгляд заяви позивача про поновлення пенсії, додані документи до неї не аналізувались.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, а також внутрішньо-переміщеною особою з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.10.2022 №6333-.

У 2002 році ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до чинного на той момент законодавства України, яку потім через окупацію російською федерацією Автономної Республіки Крим, припинили виплачувати.

Після повномасштабного вторгнення, позивачка покинула місце свого проживання в м.Джанкой, Автономній Республіці Крим, приїхала до м. Харкова та стала на облік як внутрішньо-переміщена особа.

26.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про поновлення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як внутрішньо переміщена особа, котра переїхала з Автономної Республіки Крим, та надала паспорт, ідентифікаційний код, довідку ВПО, трудову книжку, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана праці (копія заяви додається).

Листом від 08.05.2023 ГУПФУ в Харківській обл. повідомило позивачку, що для вирішення питання взяття на облік пенсійної справи ОСОБА_1 з Автономної Республіки Крим, направлено запит до Пенсійного фонду України.

02.06.2023 ОСОБА_1 знову звернулася із заявою щодо поновлення пенсії, однак, так як довго не отримувала відповіді на звернення по суті питання, то 26.09.2023 через веб-портал ПФУ позивачка звернулася за поновленням виплати пенсії та знову надала всі необхідні документи.

За результатами розгляду заяви від 26.09.2023 ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2023 №01 було відмовлено у поновленні пенсії за віком, та зазначено, що відповідно до підпункту 1.5. Порядку 22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Листом від 26.10.2023 ГУПФУ в Харківській обл. надіслало рішення від 03.10.2023 №01 ОСОБА_1 та відповіло на її звернення від 02.06.2023, повідомивши позивачку, що «…питання призначення пенсії буде вирішення після внесення змін до законодавства, що регулює питання призначення пенсії особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя».

10.03.2024 позивачка знову звернулася через веб-портал ПФУ за поновленням виплати пенсії, знову надала всі необхідні документи та надала заяву в довільній формі від 08.03.2024 (копія додається) (яку вимагав ГУПФУ у Вінницькій області у рішенні від 03.10.2023 №01), в якій ОСОБА_1 просила поновити виплату пенсії за віком та повідомляла, що на момент звернення із заявою про поновлення пенсії не є громадянином держави-агресора російської федерації, а також повідомила, що ніяких виплат, в тому числі пенсії, від рф не отримує.

Однак, ГУПФУ у Вінницькій області знову відмовило рішенням від 18.03.2024 №01 у поновленні пенсії, зазначаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан, тому виходячи з вищезазначеного надіслати запит пенсійної справи до російської федерації наразі не має можливості, через відсутність поштового з`єднання з країною-агресором, та відсутність документів про припинення виплати пенсії органами російської федерації.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неприйняття рішення про поновлення пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ (далі - Закон №1706-VІІ) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Положеннями статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою з 2002 року.

За ч. 2 ст. 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Згідно абз. 4 п. 1.9 Порядку 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Відповідно до п. 2.8 Порядку 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 2.9 Порядку 22-1).

Згідно п. 2.23 Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

За наслідками проведеної розгляду заяви позивача, відповідачем надано відповідь про відмову у поновленні пенсії, підставою такої відмови зазначено відсутність його пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місяцем проживання. І так як наразі в Україні встановлено воєнний стан, та розірвані комунікаційні зв`язки з російською федерацією, здійснити запит пенсійної справи неможливо.

Відтак відмова ГУ ПФУ у Вінницькій області у поновленні раніше призначеної пенсії базується на тому, що через військовий стан та тимчасову окупацію АРК російською федерацією неможливо здійснити запити до АРК, матеріали пенсійної справи позивача відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VІІ (далі Закон №1207-VІІ) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

За ч. 2 ст. 1 Закону № 1207-VІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1207-VІІ, вбачається, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною першою статті 4 Закону № 1207-VІІ визначено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Частиною другою статті 4 Закону № 1207-VІІ визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За ч. 3 статті 4 Закону № 1207-VІІ правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано законами України. В умовах воєнного стану правовий режим тимчасово окупованої території, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначається, змінюється і скасовується рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1207-VІІ Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Пунктом 1 частини другої статті 5 Закону № 1207-VІІ визначено, що основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях є, зокрема захист основоположних політичних і громадянських, економічних, соціальних, культурних та інших прав і свобод людини.

За п. 10 ч. 2 ст. 5 Закону № 1207-VІІ Держава Україна не несе відповідальності за незаконні дії Російської Федерації чи її окупаційної адміністрації на тимчасово окупованих територіях або за прийняті ними незаконні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1207-VІІ державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч. 2 ст. 9 Закону № 1207-VІІ).

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч. 3 ст. 9 Закону № 1207-VІІ).

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону № 1207-VІІ встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1207-VІІ громадяни України мають право на вільний та безперешкодний виїзд з тимчасово окупованої території на іншу територію України. Такий виїзд може здійснюватися:

1) через адміністративну межу у випадку, передбаченому частиною третьою статті 3 цього Закону, - через контрольні пункти в`їзду-виїзду, на яких здійснюється тимчасовий прикордонний контроль, за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України";

2) через лінію зіткнення - через гуманітарні коридори, організовані представниками державних органів, а також у будь-який інший доступний для них спосіб.

Відповідно до положень ст. 18 Закону № 1207-VІІ в редакції чинній на час повернення позивача на територію України з тимчасово окупованої території, вбачається, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Витрати на заходи, передбачені цим Законом, здійснюються з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать фактичні обставини справи, у жовтні 2022 року позивач зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа у м. Харків.

З огляду на матеріали справи, 26.04.2023 позивач подала заяву про поновлення виплати пенсії.

Доказів позбавлення громадянства України ОСОБА_1 не надано, позивач має відповідний паспорт та зареєстрована на території м. Харків.

Відповідно до п. 14-4 розділу VХ Прикінцеві положення Закону №1058-IV установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначені положення ч. 2 ст. 7 Закону №1207-VІІ, на виконання даної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 234 затверджено Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (далі - Порядок №234), який визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи).

Згідно п. 3 та п. 4 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Суд зауважує, що положення вказаних вище Закону № 1058-VІ, п. 14-4 розділу VХ Прикінцеві положення Закону №1058-IV, Закону №1207-VІІ та Порядку №234 розповсюджуються на осіб, громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території та продовжують отримувати пенсію від держави Україна, подавши при цьому відповідну заяву та документи, докази щодо не отримання пенсії від РФ, тому посилання позивача в даній справі на вказані вище положення норми діючого законодавства на нього не розповсюджуються, спростовуються встановленими обставинами по справі.

У даній справі вирішується питання щодо призначення (поновлення) ОСОБА_1 пенсії за віком з моменту її звернення з 26.04.2023, з урахуванням обставин призначення пенсії Пенсійним фондом України в АР Крим у 2002 році.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не ставиться питання щодо зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплатити пенсію за колишній період (тобто з моменту тимчасової окупації АРК до моменту звернення з заявою). Натомість мова йдеться про поновлення виплати пенсії з моменту подання відповідної заяви до пенсійного органу.

В оскаржуваному рішенні відповідача відсутнє посилання на пункти ст. 49 Закону №1058-IV щодо підстав припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , не надано колегії суддів й доказів того, що раніше призначена пенсія позивачу у 2002 році виплачувалася на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Неможливість отримання пенсійної справи ОСОБА_1 з тимчасово окупованої території не є підставою для відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії, тому враховуючи подану заяву позивачем 26.04.2023 разом із доданими до неї документами, відповідач зобов`язаний здійснити їх перевірку та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм чинного законодавства.

При вирішенні цієї справи колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17, та ще раз наголошує, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на відновлення виплат.

Згідно п. 4.10 Порядку 22-1 вбачається, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 № 637, установлено, зокрема, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Судова колегія вважає необґрунтованою позицію відповідача щодо неможливості призначити (поновити) позивачу пенсію за віком, враховуючи наявну в інформаційній базі Пенсійного фонду відомостей щодо призначеної позивачу пенсії у 2002 році, припинення такої виплати та враховуючи те, що позивачем надано до заяви копію трудової книжки, ГУ ПФУ в Харківській області.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Неможливість отримання матеріалів пенсійної справи позивача з тимчасово окупованої території на переконання колегії суддів не може обмежувати конституційне право та встановлювати підстави для відмови у призначенні, поновленні пенсії ОСОБА_1 з інших підстав, ніж передбачені Законом № 1058- IV.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на законних підставах та відповідно до положень чинного законодавства зазначеними рішеннями було відмовлено позивачу в поновленні пенсії, є такими, що не узгоджуються із зазначеним вже вище.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2023 №01 та від 18.03.2024 №01, якими відмовлено в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень та індексацій, які проводилися відповідно до чинного законодавства та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 26 квітня 2023 року до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст.44 Закону №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

Так, заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатами якої прийнято оскаржувані рішення про відмову в поновленні пенсії за віком від 03.10.2023 №01 та від 18.03.2024 №01.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку дії зобов`язального характер, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу рішення, якого оскаржується.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не приймалося рішення по суті звернення ОСОБА_1 , а відтак, оскільки оспорювані рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій, які, як вже зазначалося вище, підлягають визнанню протиправним та скасуванню, саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області має бути покладений обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області має відновити порушені права позивача, поклавши обов`язок на останнє вчинення дій зобов`язального характеру, є помилковими та суперечать наведеному вище.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку з метою належного захисту прав позивача належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права позивача відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Позаяк, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не приймалось відповідного рішення по суті заяви про поновлення виплати пенсії.

Викладене позбавляє суд надавати оцінку даним правовідносинам, а тому у суду в цій справі відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату позивачу пенсії за віком.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області) , як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність свого рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень та індексацій, які проводилися відповідно до чинного законодавства та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 26 квітня 2023 року до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду та прийняти в цій частині постанову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком від 26.04.2023, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 по справі № 520/11262/24 - скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити та виплачувати з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням усіх підвищень та індексацій, які проводилися відповідно до чинного законодавства та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 26 квітня 2023 року до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду.

Прийняти в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком від 26.04.2023, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко