Справа № 360/442/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року справа №360/442/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 360/442/24 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не переведення позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позив у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивача звільнено 26.02.2021 на підставі наказу № 101 о/с від 22.02.2021 Головного управління Національної поліції в Луганській області через хворобу, за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні дорівнює: 20 років 06 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні: 06 років 08 місяців 04 дні. Пільгове обчислення вислуги років було здійснено на підставі послужного списку та відомостей про її участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою ГУНП в Луганській області про безпосередню участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно рішення суду у справі № 360/2995/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), зарахувавши до вислуги років для призначення пенсії період з 28.12.2014 по 30.04.2018 безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, загальною вислугою років для призначення пенсії 27 років 02 місяці 23 дні, здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалюючи рішення у справі суд встановив наявність у позивача права на врахування вислуги років у пільговому обчисленні та таким чином підтверджено право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 02.02.2021 № А-60 позивач у періоди з 28.12.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції (АТО), забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. Вислуга у пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги складає 06 років 08 місяць 04 дні, що в сукупності із 20 роками 06 місяцями 19 днями загалом становить 27 років 02 місяці 23 дні, чого повністю вистачає для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд ухваливши рішення у справі № 360/442/24 не погодився з рішенням у справі № 360/2995/21 та фактично позбавив позивача права на пенсію за вислугу років.

Матеріалами справи підтверджено, що предметом розгляду справи № 360/2995/21 було рішення від 04.06.2021 № 99 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Суд у мотивувальній частині рішення дійшов висновку, що є всі підстави для призначення позивачу пенсії саме по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки на дату звільнення 26.02.2021 позивач мала вислугу 25 календарних роки і більше, а саме: 27 років 02 місяці 23 дні.

При цьому, предметом позову не було призначення пенсії по інвалідності, яка вже з 27.02.2021 була призначена позивачу, а предметом позову було встановлення факту наявності у позивача права на пенсію за вислугу років.

Так, судом у вказаному рішенні було підтверджено окрім пенсії по інвалідності яку позивач отримувала з 27.02.2021, наявність права на отримання пенсії за вислугу років.

Згідно ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262) у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Із зазначеного вбачається, що рішенням у справі № 360/2995/21, що набрало законної сили, було підтверджено право на пенсію за вислугу років та встановлено факт наявності у мене вислуги років достатньої для отримання пенсії за вислугу років і ці факти є преюдиційними, тобто обов`язковими для суду при розгляді інших справ, які не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, є внутрішньо переміщеною особою.

З 07.08.2000 по 06.11.2015 позивача, проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 перебувала на службі в Національній поліції України, з яких з 28.12.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2016 по 30.04.2018 безпосередньо брала участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської області, що у пільговому обчисленні складає 06 років 08 місяців 04 дні.

Медична військово лікарська комісія ДУ ТМО МВС України по Луганській області, після обстеження позивача, винесла рішення від 05.02.2021 № 14/2021, згідно якого її було визнано непридатною для подальшого проходження служби.

26.02.2021 на підставі наказу № 101 о/с від 22.02.2021 Головного управління Національної поліції в Луганській області позивача було звільнено з роботи через хворобу, за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію.

Згідно витягу з наказу ГУНП в Луганській області № 101 о/с від 22.02.2021 По особовому складу, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні дорівнює: 20 років 06 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні: 06 років 08 місяців 04 дні. Пільгове обчислення вислуги років було здійснено на підставі послужного списку та відомостей про участь в антитерористичній операції.

З 27.02.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "б" статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України.

03 червня 2021 року позивач звернулась до ГУНП в Луганській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

09.06.2021 позивач отримала рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.06.2021 № 99, у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 25 календарних років і більше.

Не погодившись із протиправною відмовою, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі №60/2995/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.06.2021 № 99 ( ОСОБА_1 ) Про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), зарахувавши до вислуги років для призначення пенсії період з 28.12.2014 по 30.04.2018 безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, загальною вислугою років для призначення пенсії 27 років 02 місяці 23 дні, здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 360/2995/21 залишено без змін.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі № 360/2995/21 Головним управлінням у жовтні 2022 року здійснено перерахунок пенсії, а саме з 27 лютого 2021 року (з дня призначення пенсії) призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13, з урахуванням загальної вислуги років для призначення пенсії 27 років.

25.03.2024 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років.

03.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії ( ОСОБА_1 ), оскільки відповідно до інформації наявної в електронній пенсійній справі, на день звільнення 26.02.2021 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає 20 років 06 місяців.

З розрахунку пенсії по інвалідності від 01.05.2024 по пенсійній справі № ОСОБА_1 вбачається, що основний розмір пенсії: 40% грошового забезпечення у розмірі 5153,54 грн, з урахуванням індексації: 7592,2 грн, за розрахунком за вислугу років основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 27) у розмірі: 9018,7 грн, з надбавками розмір пенсії становить 16890,86 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон № 2262-ХІІ.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин звільнення позивача зі служби та звернення з заявою до повноваженого органу), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

За частиною 1 та 2 статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

За положенням частини 1 статті 48 Закону, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Отже, зазначена норма визначає право особи на вибір органу до якого може бути подана заява про призначення пенсії.

Відповідно до положень частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII, пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема:

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення;

в) особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту "б" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби;

е) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю після закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення їх зі служби, - з дня встановлення їм інвалідності;

є) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які набули право на пенсію за цим Законом у зв`язку із внесенням зміни в раніше виданий наказ або інший розпорядчий акт про оголошення їх вислуги років для призначення пенсії та звільнення зі служби, - з дня підписання наказу або іншого розпорядчого акта відповідною посадовою особою про внесення цієї зміни.

Отже, за положенням Закону № 2262-XII право на призначення пенсії виникає з наступного дня після звільнення особи зі служби.

Відповідно до ч. 3 ст.50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, у разі несвоєчасного звернення особи за призначенням пенсії, така пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається, зокрема:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Також, положення статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 393 (у редакції чинній на час звільнення позивача зі служби та призначення пенсії по інвалідності відповідно до пункту "б" статті 20 Закону № 2262, як працівнику Національної поліції України), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; служба в Національній поліції.

Пункт 3 Порядку № 393 визначає які періоди зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови.

Таким чином, з аналізу викладених положень наведеної Постанови, вбачається, що пільгова вислуга враховується при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до матеріалів справи, вислуга років на день звільнення позивача становила у календарному обчисленні - 20 років 06 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні - 06 років 08 місяців 04 дні (наказ по особовому складу).

Колегія суддів звертає увагу на те, що до 19.02.2022 пунктом 3 Порядку було визначено стаж, який зараховувався до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчисленні.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 така редакція Порядку зазнала змін (набрання чинності 19.02.2022).

Так, пункт 2-1 Порядку визначав, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Водночас пунктом 3 Порядку визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Отже, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Колегія суддів зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент виникнення спірного питання.

На час звільнення позивача зі служби, діяла редакція Порядку № 393, яка передбачала пільгове зарахування вислуги років.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року справа № 160/888/23, від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23, від 10 червня 2024 року справа № 260/4588/23

Також з 27.02.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "б" статті 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі №60/2995/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), зарахувавши до вислуги років для призначення пенсії період з 28.12.2014 по 30.04.2018 безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, загальною вислугою років для призначення пенсії 27 років 02 місяці 23 дні, здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

У рішенні судом було встановлено, що є всі підстави для призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 відповідно до вислуги років за пунктом «а» статті 13 Закону № 2262 з 27.02.2021 (з дня призначення пенсії), здійснивши перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки на дату звільнення 26.02.2021 позивач мала вислугу 25 календарних років і більше, а саме: 27 років 02 місяці 23 дні.

Так, відповідно до статті 23 Закону № 2262 у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі № 360/2995/21 Головним управлінням Пенсійного фонду у жовтні 2022 року здійснено перерахунок пенсії, а саме з 27 лютого 2021 року (з дня призначення пенсії) призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відповідно до вислуги років за пунктом а статті 13, з урахуванням загальної вислуги років для призначення пенсії 27 років.

Отже, вказаним рішенням суду було встановлено, що на час звільнення позивача та призначення йому пенсії в розмірі пенсії за вислугу років згідно Закону № 2262, він мав визначену цим Законом вислугу років для призначення пенсії згідно статті 12 цього Закону.

Відповідачем на виконання вказаного рішення позивачу визначено вислугу у розмірі необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12)..

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції та дату звернення позивача до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла попередня редакція пункту 3 Порядку № 393, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років на підставі вказаного Закону.

Аналогічний висновок щодо визначення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ на день звільнення міститься у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23.

Таким чином, зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:

-визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

-зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести позивача ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Матеріали справи не містять підстав які б свідчили про необхідність встановлення відповідачу розумного строку виконання рішення суду та судового контролю на виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, неправильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 360/442/24 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 360/442/24 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений та підписаний 23 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко