Справа № 380/24203/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/24203/23 пров. № А/857/17488/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Судової Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового Хомин Ю.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача Шала Р.М.,

за участю представника третьої особи Рісна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року, прийняте суддею Желік О.М. о 12 годині 26 хвилині у м. Львові, повний текст складено 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Корилкевича Павла Петровича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Корилкевича П.П. (надалі відповідач) про визнання протиправними дії щодо внесення до Державного земельного кадастру 12.04.2021 на підставі листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №20 від 15.03.2021 виправлень відомостей в координати земельної ділянки площею 0,0476 га кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов`язання внести до Державного земельного кадастру відомості в координати земельної ділянки площею 0,0476 га кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, які відповідали відомостям в координатах вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі станом на 11.04.2021; стягнення з Державного бюджету України 50000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо внесення до Державного земельного кадастру 12.04.2021 на підставі листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №20 від 15.03.2021 виправлень відомостей в координати земельної ділянки площею 0,0476 га кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов`язано відновити у Державному земельному кадастрі відомості щодо координати земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0524 та площею 0,0476 га, які існували у Державному земельному кадастрі станом на 11.04.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що ФОП ОСОБА_3 , на підставі листа якого №20 від 15.03.2021 відповідач вніс виправлення відомостей в координати земельної ділянки позивача, не є заінтересованою особою, яка вправі звертатися з повідомленням про виправлення виявленої технічної помилки.

Суд врахував, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.04.2020 у справі №520/2093/19, визнанню наявності помилки та для набуття підстав для її виправлення шляхом внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру передує процедура встановлення недостовірної інформації, у яку спочатку необхідно внести зміни.

Водночас зміни до технічної документації від 2012, складовою частиною яких є кадастровий план земельної ділянки позивача, щодо внесення виправлень у координати земельної ділянки позивача не вносились.

Суд також звернув увагу на те, що відповідач, всупереч вимогам законодавства, не повідомив позивача про внесення виправлень в координати земельної ділянки позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, то позивач не довела наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із діями відповідача.

На підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди жодних доказів не надано.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскарження дій державного реєстратора стосується втручання у речове право позивача на землю, а також речового права третьої особи на суміжну земельну ділянку.

Вважає, що суд відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України повинен був закрити провадження та безпідставно відмовив третій особі у задоволенні такого клопотання.

Вважає, що судом неправильно здійснено оцінку суті технічної помилки, яка була виправлена реєстратором, відповідно сформовано невірні висновки у справі.

Перерахування координат земельних ділянок здійснено з дотриманням конфігурацій даних земельних ділянок, їх площі, довжин, ліній, значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж відповідних земельних ділянок.

Позивачем не наведено будь яких аргументів щодо відсутності технічної помилки у значеннях координат поворотних точок земельних ділянок, більше того, позивачем підтверджено, що вона фактично користується земельною ділянкою, площа якої є більшою аніж площа, зазначена в Державному акті.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в позові.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу покликається на те, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», частину другу ст. 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» викладено у такій редакції: рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені, зокрема, до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України».

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого 27.09.2013 ОСОБА_5 , державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0476 га, кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Відповідна обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10081539 від 27.09.2013.

Згідно листа ПП «РІГА» вих.№21/017 від 25.02.2021, який адресовано державному кадастровому реєстратору Пустомитівського району Львівської області, таке підприємство у зв`язку із виявленою помилкою в каталозі координат земельної ділянки просило внести зміни в документацію із землеустрою та у відомості з державного земельного кадастру: кадастровий номер :03:000:0197; власник ОСОБА_2 ; місце розташування с. Конопниця; цільове призначення 01.05 для ведення садівництва; площа земельної ділянки 0,0486 га.

Також згідно листа ФОП ОСОБА_3 №20 від 15.03.2021, у зв`язку з помилкою при виготовленні кадастрових планів земельних ділянок такий ФОП просив замінити файл згідно поданого каталогу координат: кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0524; місцезнаходження земельної ділянки: Львівська область, Пустомитівський район, Конопницька сільська рада; цільове призначення земельної ділянки: 01.05 Для індивідуального садівництва; площа ділянки: 0.0476 га; периметр ділянки: 91,62 м.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №ЕП-2069/23 від 03.07.2023, 12.04.2021 державним кадастровим реєстратором Корилкевичем Павлом Петровичем внесено виправлення в координати земельної ділянки третьої особи на підставі листа про виправлення помилки від ПП «РІГА» №21.087 від 25.02.2021, 12.04.2021 державним кадастровим реєстратором Корилкевичем Павлом Петровичем внесено виправлення в координати земельної ділянки позивача на підставі листа про виправлення помилки від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №20 від 15.03.2021.

Вважаючи протиправними дії державного кадастрового реєстратора ОСОБА_6 , які полягають у внесенні 12.04.2021 до Державного земельного кадастру виправлень відомостей в координати земельної ділянки площею 0,0476 га, кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області на підставі листа про виправлення помилки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 №20 від 15.03.2021, позивач звернулась до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Положеннями ст. 2, 4, 19 КАС України закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Водночас неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові або права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії чи бездіяльність органу державної влади.

Отже, сама по собі участь органу державної влади у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Предметом спору у цій справі є дії Державного кадастрового реєстратора щодо внесення до Державного земельного кадастру 12.04.2021 виправлень відомостей в координати земельної ділянки площею 0,0476 га кадастровий номер: :01:001:0524, розташованої на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

У постанові від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а, предметом якої є рішення державного кадастрового реєстратора щодо реєстрації земельної ділянки, з присвоєнням їй кадастрового номера та внесення відповідного запису до Поземельної книги, Велика Палата Верховного Суду виснувала:

«Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає Великій Палаті Верховного Суду підстави вважати, що спір у частині позовних вимог про визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора щодо реєстрації земельної ділянки, з присвоєнням їй кадастрового номера та внесення відповідного запису до Поземельної книги, а також зобов`язання відповідача на підставі виправленої технічної документації внести зміни до Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин (щодо встановлення/відновлення/зміни меж земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян), а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства».

У цій справі спірні правовідносини виникли стосовно правомірності дій відповідача по внесенню змін до Державного земельного кадастру щодо правильного місця розташування земельної ділянки позивача.

Разом з тим, з висловлених позивачами у ході розгляду справи доводів вбачається, що основним мотивом звернення до суду стало порушення його права на земельну ділянку, яке полягає у перенесенні її земельної ділянки на інші координати.

Колегія суддів не бере до уваги покликання позивача на постанову Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №520/2093/19, оскільки у згаданій справі сам позивач звернувся до державного реєстратора з листом з метою виправлення помилки шляхом внесення змін щодо площі земельної ділянки. У даних спірних правовідносинах не було порушень прав третіх осіб, відтак, спір підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Щодо постанови Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №803/553/19, то предметом спору є ненадання витягу з Державного земельного кадастру та зобов`язання надати такий витяг. У цій справі також жодним чином не зачіпаються права третіх осіб.

Відтак, висновки Верховного Суду, на які покликається позивачка у зазначених вище справах, не є релевантними до спірних правовідносин.

Апеляційний суд не заперечує права звернення із позовом до державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства, однак лише у випадку, коли не порушуються інтереси третіх осіб.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа № 450/4332/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, предметом розгляду якої є визначення меж земельної ділянки, щодо якої державним реєстратором виправлено відомості в координатах.

Ухвалою від 10.01.2024 провадження у справі № 450/4332/20 зупинено до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі №380/24203/23, тобто у даній справі.

Відтак резюмується, що в наших спірних правовідносинах порушуються права третіх осіб, які підлягають захисту в цивільно-правовому порядку.

Відносини, пов`язані з встановленням меж земельних ділянок регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України.

Беручи до уваги вищевикладене та заявлені позивачем підстави позову, а також обставини, наведені в їх обґрунтуванні, суд дійшов висновку про те, що у цьому конкретному випадку звернення до суду спрямоване на захист цивільного права позивача на земельну ділянку.

У такому разі участь суб`єкта владних повноважень у заявленому позивачем спорі не змінює його приналежності до приватно-правового, а отже не виводить його з-під категорії справ, розгляд яких віднесено до юрисдикції цивільного суду, оскільки публічно-правових відносин між сторонами цієї справи не виникло.

Відтак, цей спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про правомірність дій відповідача по внесенню змін до Державного земельного кадастру щодо правильного місця розташування земельних ділянок та зобов`язання відповідача привести дані Державного земельного кадастру у відповідність з фактичним місцезнаходженням земельних ділянок, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2019 у справі № 810/211/18.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Такий зміст позовних вимог та характер правовідносини, щодо яких виник спір, вказує на те, що звернення до суду з цим позовом спрямоване, насамперед, на захист права позивача щодо власності земельної ділянки за рахунок фактичного втручання у права та інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється та на необхідність вирішення спору в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених ст. 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.05.2024 у справі № 560/16785/23.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі неподання такої заяви, справу буде повернуто до суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 380/24203/23.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Корилкевича Павла Петровича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23.10.2024.