Справа № 420/229/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/229/24
У Х В А Л А

17 жовтня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левчук О.А.

за участю секретаря Гур`євої К.І.

представника позивача Цвєтінського С.А.,

представника відповідача Дмитрієнко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним та скасування п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП, яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновлення ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Представником відповідача до суду надано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку «Укрпоштою» 16.09.2016 (трек-номер № 635 фіскального чеку) було направлено лист з повідомленням про звільнення зі служби в поліції, а також запрошення на ознайомлення з вищезазначеними наказами, отримання трудової книжки, військового квитка та здачі службового посвідчення. ГУНП в Одеській області у належний процесуальний спосіб вчинило ряд активних дій, які мали на меті не допустити порушення прав позивача, у тому числі належним чином ознайомити його із наказом про звільнення зі служби в поліції. Свідоме небажання позивача бути обізнаним із змістом оскаржуваних наказів станом на 2016 рік, підтверджується актом від 02.09.2016 р. про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом ГУНП в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с про притягнення до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_1 , також не зазначає, що з 2016 року не отримував заробітну плату від ГУНП в Одеській області, що свідчить про його звільнення/не працевлаштованість. Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення за фактом порушення ним службової дисципліни. Однак, позивач відмовився надати письмове пояснення, посилаючись на ст. 63 Конституції України, що підтверджується актом про відмову надати пояснення від 03.08.2016 № 9/3890. Тобто позивач був обізнаний про те, що стосовно нього проводиться службове розслідування й не міг не передбачити наслідків його завершення. Крім того, шляхом аналізу реєстру декларацій (який знаходиться у відкритому доступі https://public.nazk.gov.ua/) Головному управлінню стало відомо, що позивач не подавав декларації з моменту звільнення, тобто з 2016 рік по теперішній час, що в котре підтверджує, що ОСОБА_1 знав про звільнення зі служби в поліції, а відповідно не є особою на яку розповсюджується обов`язок щодо подання щорічних декларацій. Таким чином, позивач подав адміністративний позов з пропуском строку звернення до суду, у зв`язку з чим адміністративний позов має бути залишено без розгляду.

Разом з позовною заявою позивачем до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій позивач вказав, що в 2016 році проходив службу на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області та наказом ГУ НП в Одеській області № 911 о/с від 14.09.2016 року, у зв`язку з реалізацією наказу про накладення дисциплінарного стягнення, його звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію. 12.11.2021 року у справі № 495/263/17 відносно нього ухвалено обвинувальний вирок, призначивши покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, з конфіскацією майна. Однак, 09.08.2023 року Одеський апеляційний суд постановив ухвалу, якою вирок від 12.11.2021 року відносно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. 17.11.2023 року він звернувся із заявою до ГУНП в Одеській області щодо поновлення на посаді та виплати середнього заробітку. Листом № 20/Ш-200, який отриманий 12.12.2023, його проінформовано, що наказ № 911 о/с від 14.09.2016 є чинним, а підстави для його перегляду відсутні. При цьому, оскаржувані накази йому не оголошувались, не вручались. Копії цих наказів були отримані на запит адвоката лише 23.12.2023 року. До того ж, оскаржувати накази, які ґрунтувалися на оголошеній йому підозрі за ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні, у нього не було підстав, оскільки спочатку треба було довести свою невинуватість у суді, на що було витрачено понад 7 років.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Тобто, за змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.08.2016 року № 1989, за грубе порушення вимог ст. 245, 251 КУпАП, ч. 1 ст. 8, п. 1-3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлено про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377, що виразилось у непрофесійному виконанні службових обов`язків, неповідомленні чергової частини Білгород-Дністровського ВП про виявлення правопорушення та невжиття будь-яких заходів щодо його припинення, вступ у неділові стосунки із підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в подальшому призвело до звернення їх із заявою до прокуратури щодо протиправних дій працівників правоохоронного органу, внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадянської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції України, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст. 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 року № 911 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 14.09.2016 року.

02 січня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

При цьому, згідно поштового штемпелю на конверті, в якому надійшла позовна заява, до поштового відділення вона була подана 27.12.2023 року.

Позивач, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати незаконним та скасувати п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП, яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновити ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Тобто, заявлені позивачем, ОСОБА_1 , позовні вимоги стосуються проходження та звільнення з публічної служби, а тому строк звернення до суду становить місячний строк, який обчислюються з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2016 року начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (а.с. 377 т. 1, а.с. 39 т. 2).

02.09.2016 року начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (а.с. 378 т. 1, а.с. 38 т. 2).

Головним управлінням Національної поліції в Одеській області засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 направлено лист № 42/20796 від 16.09.2016 року, яким повідомлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 911 о/с від 14.09.2016 року його звільнено зі служби в поліції. Для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки, військового квитка та здачі службового посвідчення необхідно прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області та нагадано, що відповідно ст. 12 Закону Про засади запобігання і протидії корупції він зобов`язаний надати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016 рік та фактично відпрацьований час у році звільнення працівників, які своєчасно не подали декларацію будуть направлятися до органів прокуратури для вжиття заходів реагування відповідно діючого законодавства (а.с. 380 -381 т. 1, а.с. 40-41 т. 2).

При цьому, згідно висновку службового розслідування від 12.08.2016 року ОСОБА_1 в ході службового розслідування від надання пояснень відмовився, посилаючись на ст. 63 Конституції України.

Тобто, позивачу ОСОБА_1 достеменно було відомо про проведення щодо нього службового розслідування, та, як наслідок повинно було бути відомо про завершення такого службового розслідування та його результати.

Також, згідно листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.04.2024 року № 14/677, остання виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована та перерахована на картковий рахунок за повний місяць у вересні 2016 року у сумі 4442,35 грн. У жовтні 2016 року нарахована грошова компенсація невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки у сумі 3006,67 грн. та зроблено перерахунок грошового забезпечення за вересень 2016 року у сумі 2405,33. У жовтні 2016 р. нарахована та перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 сума 601,34 грн. (а.с. 27 т. 2).

Таким чином, починаючи з листопада 2016 року після не отримання заробітної плати (грошового забезпечення) позивачу ОСОБА_1 повинно було бути відомо про звільнення зі служби зі поліції.

Крім того, згідно довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 , наданої Пенсійним фондом України на виконання ухвали суду, вбачається, що починаючи з жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не виплачуються суми заробітку та ОСОБА_1 не зараховується страховий стаж.

В той же час, згідно вказаної довідки форми ОК-5 слідує, що починаючи з жовтня 2017 року щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачуються страхові внески та враховується страховий стаж, страхувальник - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) міститься інформація про реєстрацію фізичною особою-підприємцем, дата запису: 09.03.2017 номер запису: 0039231.

Тобто, позивачу, ОСОБА_1 , при реєстрації фізичною особою-підприємцем достеменно повинно було бути відомо про звільнення зі служби в поліції та прийняття оскаржуваних наказів.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, на те, що оскаржувані накази йому не оголошувались, не вручались, а копії цих наказів були отримані на запит адвоката лише 23.12.2023 року, оскільки вказані доводи не спростовують вищевикладені обставини щодо можливості дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Належних доказів того, що починаючи з листопада 2016 року існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до відповідача за отриманням належним чином завірених копій оскаржуваних наказів та в подальшому з позовом до суду, позивачем до суду не надано.

При цьому, звертаючись 17.11.2023 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку, позивач ОСОБА_1 посилався на наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року та звільнення з органів внутрішніх справи, що додатково свідчить про те, що позивачу достеменно було відомо про його звільнення та прийняття оскаржуваних наказів.

Крім того, доводи позивача щодо того, що оскаржувати накази, які ґрунтувалися на оголошеній йому підозрі за ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні, у нього не було підстав, оскільки спочатку треба було довести свою невинуватість у суді, на що було витрачено понад 7 років, суд критично оцінює, оскільки позивач звільнений з органів поліції не у зв`язку із здійсненням відносно нього кримінального провадження, а у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Оскарження вироку в суді загальної юрисдикції жодним чином не перешкоджає особі реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, предметом спору у якому є правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин посилання позивача на те, що спочатку треба було довести свою невинуватість у суді, є необґрунтованим та не може бути підставою для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 400/5692/22 зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Однак, позивачем на наведено об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений процесуальним законом строк та які були пов`язані з дійсно об`єктивними перешкодами протягом семи років реалізувати своє право на звернення до суду, передбачене ст.5 КАС України.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає Право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обовязком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку подано з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року по справі № 640/5645/19 щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку про те, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.08.2019 року по справі № 480/106/19, від 11.02.2020 року по справі № 640/9242/19, від 10.06.2020 року по справі № 620/1715/19, від 23.09.2020 року по справі № 640/5645/19, від 03.12.2020 року по справі № 817/660/18, від 17.03.2021 року по справі № 160/3092/20, від 18.03.2021 року по справі № 640/23204/19, від 31.01.2023 року по справі № 640/18309/21, від 23.11.2023 року по справі № 640/15942/19, від 28.03.2024 року по справі № 460/6314/20, від 02.07.2024 року по справі № 480/9116/23, від 19.09.2024 року по справі № 640/18667/20.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Недоліки повинні бути усунені шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України, а саме шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність в десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки, та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде залишений без розгляду відповідно до вимог КАС України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 22 жовтня 2024 року.

Суддя О.А. Левчук