Справа № 420/24698/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивачка просить суд: - визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не зарахування до її - ОСОБА_1 , страхового стажу періодів роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 у Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе та з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.04.1983; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати їй - ОСОБА_1 , до страхового стажу періоди роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 в Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе та з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.04.1983 та здійснити перерахунок пенсії з врахуванням вказаного стажу з дати виникнення права на пенсію з 22.02.2024 року.

Ухвалою суду від 05.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 22.02.2024 року їй було призначено песію за віком. ГУ ПФУ листом від 27.05.2024 року №16326-14707/С-02/8-1500/24 повідомило, що до її страхового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 у виробничому об`єднанні «Севастопольський морський завод ім. Орджонікідзе», оскільки запис в трудовій книжці від 04.04.1983 серії НОМЕР_1 завірено нечитабельною печаткою.

Позивачка зазначила, що період роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 чітко зазначений у трудовій книжці, запис про звільнення засвідчений печаткою, відбиток якої майже не видно, однак наявний запис про посадову особу, що його здійснила із зазначенням посади, прізвища та імені, підпису.

Крім того, позивачка вказує, що період роботи в Севастопольському морському заводі ім. С.Орджонікідзе з 06.04.1983 по 11.03.1991 підтверджується довідкою №012-174 від 16.05.2023р., виданою Акціонерним товариством «Севастопольський морський завод імені Серго Орджонікідзе», який окупаційною владою проголошений правонаступником держателя архівів колишнього Севастопольського морського заводу ім. С.Орджонікідзе. В обгрунтування посилається на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22.10.2018 року по справі №253/2357/17 та зазначає, що акти окупаційної влади приймаються у виключних випадках (коли відмова від визнання таких актів порушує права громадян). Визнання в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Також листом від 19.07.2024 року №20886-19542/С-02/8-1500/24 ГУ ПФУ повідомило, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.08.2006 по 01.07.2007 згідно запису в трудовій книжці, оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків.

Позивачка зазначила, що записи у трудовій книжці за період роботи з 01.08.2006 по 29.06.2007 внесено відповідно до вимог законодавства та не підлягають сумніву. Однак несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій.

Також зазначила, що вона не повинна нести відповідальність за порушення правил ведення трудових книжок з боку працівників, які її заповняли, а також через несплату страхових внесків працедавцем. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Представник ГУ ПФУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991, оскільки у трудовій книжці при звільненні проставлена нечитабельна печатка підприємства. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.08.2006 по 29.06.2007, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру застрахованих осіб за цей період відсутня сплата страхових внесків. Вказані обставини суперечать вимогам Порядку №637, п. 2.1. Порядку №22-1, ст. 24, 26, 40, 41 Закону №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші документи, які підтверджують ці обставини не надано.

Згідно додатку 1 Порядку довідки про трудовий стаж та заробітну плату для обчислення пенсії повинні мати дані про те, що «на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду», з зазначенням адреси місцезнаходження первинних документів, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам та повинні бути завірені підписом керівника та гербовою печаткою підприємства. Ці данні є визначальними для підтвердження відповідного періоду стажу роботи та обчислення пенсії, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представниця позивачки подала до суду відповідь на відзив, у якій просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначивши, що відповідачем не враховано усталену судову практику з приводу того, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. А також про те, що позивачка не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює (що стосується сплати страхових внесків).

Також твердження відповідача щодо ненадання інших документів на підтвердження роботи позивачки з 06.04.1983 по 11.03.1991 не відповідають дійсності, оскільки в електронній пенсійній справі міститься довідка №012-174 від 16.05.2023, видана Акціонерним товариством «Севастопольський морський завод імені Серго Орджонікідзе», що підтверджує вказані обставини.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

22.02.2024 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією призначення пенсії.

Позивачка звернулась до відповідача із зверненням, на яке ГУ ПФУ листом від 27.05.2024 №16326-14707/С-02/8-1500/24 повідомило, що вона отримує пенсію обчислену як працюючій особі при страховому стажі 32 роки 6 місяців (враховано по 31.08.2023) та до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 у виробничому об`єднанні «Севастопольський морський завод ім. Орджонікідзе», оскільки запис в трудовій книжці від 04.04.1983 серії НОМЕР_1 завірено нечитабельною печаткою.

Позивачка повторно звернувся до відповідача із зверненням, на яке ГУ ПФУ листом від 19.07.2024 №20886-19542/С-02/8-1500/24 повідомило, що до страхового стажу також не зараховано період роботи з 01.08.2006 по 01.07.2007 згідно запису в трудовій книжці від 04.12.1983 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 та з 01.08.2006 по 29.06.2007, звернулась до суду з цим позовом.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 далі Закон №1058-IV в редакції від 24.08.2024, чинній на час прийняття рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 24 Закон №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 26 Закон №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

При цьому, до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи: - з 06.04.1983 по 11.03.1991, оскільки запис про звільнення засвідчено нечитабельною печаткою; - з 01.08.2006 по 29.06.2007, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) в редакції від 18.05.2024 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивачки в рамках спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно п. 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991, оскільки запис про звільнення засвідчено нечитабельною печаткою, з 01.08.2006 по 29.06.2007, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про незарахування до стажу позивачки вищевказаних періодів, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Верховним Судом сформований правовий висновок, згідно якого право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Верховний Суд свої висновки підтвердив у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, згідно якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так у постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ. У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а Верховний Суд вказує, що у касаційній скарзі відповідач заперечує проти зарахування до трудового стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах, посилаючись на відсутність уточнюючих довідок.

Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постановах від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 12.12.2019 у справі №423/405/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст.62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а 27 зазначено, що колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 містяться записи №2-6, згідно яких вона працювала з 06.04.1983 по 11.03.1991 у Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе, що внесені на підставі наказів, підписані уповноваженою особою та завірені печаткою підприємства, яка відображена нечітко.

При цьому, записи не містять будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення та звільнення робітника з посади.

Суд дійшов висновку, що трудовою книжкою серії НОМЕР_1 підтверджується період роботи позивачки з 06.04.1983 по 11.03.1991, отже підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Також підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни» є відсутність відомостей в реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1,2,5-7,9,10,12,15,17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами 5-6 ст.20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.10 ст.20 Закону №1058-IV).

Згідно ч.12 ст.20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, проте відповідальність за несплату страхових внесків покладена законодавством на страхувальника.

При таких обставинах порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи.

Згідно ст.113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).

Вказані правові висновки підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, відповідно несплата страхових внесків страхувальником не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, підтверджених даними трудової книжки.

Саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи (ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII).

Отже, період роботи з 01.08.2006 по 29.06.2007 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки для обчислення розміру пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що ГУ ПФУ призначаючи пенсію позивачці, діяв необґрунтовано, не у відповідності до положень законодавства, оскільки не врахував записи в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , які підтверджують роботу в Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе у період з 06.04.1983 по 11.03.1991 та у ВАТ «Херсонські комбайни» у період з 01.08.2006 по 29.06.2007.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не врахування під час призначення 22.02.2024 року позивачці пенсії за віком до страхового стажу періодів роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 в Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе та з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни». Суд вважає, що порушені права позивачки підлягають захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 та з 01.08.2006 по 29.06.2007 та перерахувати пенсію за віком з 22.02.2024 року (з дати призначення пенсії за віком).

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка за подання до суду через підсистему «Електронний суд» позову до двох відповідачів, а саме ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Тернопільській області - сплатила судовий збір у розмірі 1937,92 грн (за 2 позовні вимоги немайнового характеру, з урахуванням коефіцієнту 0,8). Однак на усунення недоліків позову позивачка подала до суду позов до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності одного суб`єкта владних повновжень та зобов`язання його вчинити певні дії.

Таким чином, позов, за яким відкрито провадження по цій справі, містить одну вимогу немайнового характеру, звернену до одного суб`єкта владних повноважень, тому за його подання сплаті підлягав судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Суд вважає, що з відповідача ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн він підлягає поверненню позивачці у порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не врахування під час призначення 22.02.2024 року ОСОБА_1 пенсії за віком до страхового стажу періодів роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 у Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе та з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.04.1983 по 11.03.1991 у Промисловому об`єднанні Севастопольський морський завод ім. С.Орджонікідзе, з 01.08.2006 по 29.06.2007 у ВАТ «Херсонські комбайни» та перерахувати пенсію за віком з 22.02.2024 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва