Справа № 520/3458/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 р. Справа № 520/3458/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, по справі № 520/3458/22

за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

- стягнути зі ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 302 135 грн. 86 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ в сумі 302 135 грн. 86 коп. Такі витрати відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані, тому позивач вважає за необхідне вирішити дане питання в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року адміністративний позов Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (вул. Сумська, буд. 77/79, м. Харків, 61023, ) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права внаслідок неправильного встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 р. по справі № 520/3458/22 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом зроблено безпрецедентний висновок щодо відсутності у позивача права звернення до суду до моменту одержання відмови від колишнього курсанта відшкодовувати витрати добровільно. Верховним судом не було зроблено висновку щодо необхідності позивачам отримувати письмову відмову у боржника, як обов`язкову передумову для виникнення права на звернення до суду. Зазначив, що відсутність ознайомлення відповідача з розрахунком не є помилкою, а є наслідком певних обставин, що не може звільнити відповідача від добровільного взятого ним на себе обов`язку з відшкодування, який виник по факту підписання ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби (навчання).

Відповідач не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил з 21.09.2020 по 12.01.2022.

Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений зі ОСОБА_1 21.09.2020 року.

Відповідно до п. 1 (абз. 6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 21.09.2020 року, відповідач взяв зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу».

12.01.2021 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) №10 від 12.01.2022 року.

Згідно із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 , витрати на утримання курсанта ОСОБА_1 в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба складають 302 135 грн. 86 коп.

У зв`язку з достроковим розірванням контракту та невідшкодуванням витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив факти звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у спосіб, що передбачено діючим законодавством, та спливу 30-денного строку для добровільного відшкодування відповідачем зазначених витрат. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що на теперішній час звернення позивача до суду з позовом про відшкодування витрат на навчання є передчасним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII), до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Згідно із ч. 5 ст. 25 Закону № 2232-XII, з громадянами України курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 статті 25 Закону № 2232-XII визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 та підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі Порядок №964).

Відповідно до п.п. 3, 6, 7 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно з п. 8 Порядку № 964, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

Отже, курсанти, в разі дострокового розірвання контракту зобов`язані відшкодувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі освіти.

Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок), згідно з п. 2.1 якого відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 2.1.1 Порядку, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Згідно із п. 2.1.2 Порядку, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Відповідно до п. 2.1.3 Порядку, витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення.

Згідно із п. 2.1.4 Порядку, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Згідно із п. 2.3 Порядку, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Отже, з урахуванням вищевикладених норм, колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду у позивача виникає у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Саме у зв`язку з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування в судовому порядку.

У постанові від 06 квітня 2023 року по справі № 400/4280/20 Верховним Судом висловлено правову позицію, згідно з якою, за наведеного правового регулювання (частина десята статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. Відтак, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати. Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Так, позивач був зобов`язаний після відрахування відповідача від подальшого навчання через розірвання контракту здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, ознайомити відповідача з таким розрахунком, а також надати відповідачу час на добровільне відшкодування таких витрат. У подальшому, лише в разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, позивач може звернутися до суду.

Як свідчать матеріали справи, спір у даній цій справі виник щодо відшкодування коштів, які витрачено на утримання під час навчання ОСОБА_1 в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, у зв`язку з достроковим розірванням контракту.

ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 21.09.2020 по 12.01.2022 на підставі контракту, укладеного 21.09.2020 між Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 (абз. 6) Контракту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Відповідно до Витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) з 13.01.2022 солдата ОСОБА_1 , курсанта 241/2 навчальної групи 4-го курсу (набору 2018 року) інженерно-авіаційного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом) відповідно до підпунктів 3.2 та 3.9 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490, відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої програми та відповідно до п. 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Суд зазначає, що у власноручно підписаному відповідачем контракті вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати витрати за навчання у вищому навчальному закладі, тобто відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку щодо відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідачеві запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати, також не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.

У наявному в матеріалах справи загальному розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , у графі «ознайомлений курсант» та у графі «Зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє відрахування» відсутній підпис відповідача.

Матеріали справи взагалі не містять доказів ознайомлення відповідача з таким розрахунком та сумою витрат, яка підлягає відшкодуванню ним позивачу.

Колегія суддів зауважує, що саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування в судовому порядку.

Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту вручення відповідачу під підпис або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення з зобов`язанням протягом визначеного строку з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати, з зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, а також не надано доказів ознайомлення відповідача з розрахунком витрат, які підлягають відшкодуванню, тому колегія суддів доходить висновку, що станом на час звернення до суду позивачем не дотримано порядку, що має передувати зверненню до суду у цій категорії справ.

Відсутність зазначених доказів дає підстави для висновку, що відповідачу не запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у даній справі, відтак у позивача не виникає права на звернення з даним спором до суду.

Оскільки відсутні докази щодо відмови відповідача у добровільному відшкодуванні суми витрат на його утримання в Університеті, згідно з пунктом десятим статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення зі ОСОБА_1 користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 302 135 грн. 86 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання є передчасними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20 та від 01 лютого 2024 року у справі № 400/210/21.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо відсутності у позивача права звернення до суду до моменту одержання відмови від колишнього курсанта відшкодовувати витрати добровільно.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об?єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв?язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 по справі № 520/3458/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій