Справа № 200/4854/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Справа№200/4854/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) з вимогами (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.06.2023 по 05.07.2023 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у військовій частині НОМЕР_1 , а з 05.07.2023 був переведений на до обстеження до Державної установи «Інститут серця МОЗ України», де по 11.07.2023 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні. В подальшому, з цієї установи позивача знову повернули до військової частини НОМЕР_1 на подальше лікування, де з 19.07.2023 по 28.07.2023 в умовах стаціонару продовжив лікування гіпертонічної та ішемічної хвороби серця.

На лікуванні позивач фактично перебував 31 день, а після багатоетапного лікування був представлений на військово-лікарську комісію, де відповідно до п.12 Свідоцтва про хворобу № 1397, виданого госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_1 , основний діагноз: «Гіпертонічна хвороба третьої стадії» (серцево-судинної системи) і вказане захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Вважає, що він більше 30 днів поспіль перебував на лікуванні внаслідок захворювання серцево-судинної системи, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023-2024, однак отримав відмову, яку і вважає протиправною.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справа передана на розгляд судді Арестовій Л.В.

Ухвалою суду від 17.07.2024 позовну заяву залишено без руху позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.07.2024 позивач, на виконання вимог ухвали суду від 17.07.2024, надав до суду заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 31.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14.08.2024 на підставі розпорядження № 117 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого справа передана на розгляд судді Шинкарьовій І.В.

Ухвалою суду від 22.08.2024 справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.08.2024 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зі змісту абз.8 п.6 Доручення МОУ №2683/з та абз.8 і 10 п.6 Доручення МОУ №183/уд слідує наступне: (і) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2023 та 2024 роках виплачувалася виключно за наявності безперервності перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль); (іі) щодо події, яка настала у 2023 році, матеріальна допомога на зазначені цілі виплачується один раз або у 2023 році, або у 2024 році, при цьому, право на отримання такої матеріальної допомоги внаслідок події, яка настала у 2023 році, виникає у 2024 році виключно за умови, що воно не було реалізоване у рік настання події (тобто у 2023 році).

Вказує, що позивач безперервно перебував на лікуванні у період з 21.06.2023 по 11.07.2023, тобто 21 календарний день, та далі у період з 19.07.2023 по 28.07.2023, - 10 календарних днів. У зв`язку із зазначеними вище обставинами Позивач 24.12.2023 подав рапорт про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, що зареєстрований у Відповідача за №143307 від 22.12.2023, далі Рапорт №143307.

Рішенням постійно-діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2023 (протокол №9, затверджений тимчасово виконуючим обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України) у виплаті матеріальної допомоги Позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю підстав для виплати такої допомоги відповідно до положень Доручення МОУ №2683/з.

Позивач звернувся до Командування СВ ЗСУ із скаргою від 15.03.2024 №М-21192/Л щодо відмови у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік із посиланням на підстави, вказані ним у Рапорті №143307.

Командування СВ ЗСУ за результатами розгляду цієї скарги відмовило Позивачу у її задоволенні, про що повідомило останнього листом від 15.04.2024 за №116/14/15173.

У зв`язку із обставинами хвороби Позивача улітку 2023 року (у період з 21.06.2023 по 11.07.2023, - 21 календарний день, та у період з 19.07.2023 по 28.07.2023, - 10 календарних днів) Позивач 06.04.2024 подав рапорт про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, що зареєстрований у Відповідача за №52142 від 06.04.2024, далі Рапорт №52142.

Фінансово-економічне управління Командування СВ ЗСУ розглянуло звернення Позивача, викладене в Рапорті №52142, та листом від 15.04.2024 за №116/14/15174 відмовило останньому у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань за 2024 рік, оскільки відповідно до абз.10 п.6 Доручення МОУ №183/уд матеріальна допомога на зазначені цілі виплачується один раз у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події. При цьому за результатом розгляду медичних документів позивача за 2023 рік останньому було відмовлено у виплаті цієї допомоги у 2023 році.

Позивач звернувся до Командування СВ ЗСУ із скаргою від 18.04.2024 №52142/1 щодо відмови у виплаті допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік із посиланням на підстави, вказані ним у Рапорті №52142. Вказана скарга Позивача не була задоволена Відповідачем у зв`язку із відсутністю правових підстав згідно із Дорученням МОУ №183/уд.

Вказує, що у випадку із позивачем, не виконуються вимоги, встановлені абз.8 п.6 Доручення МОУ №2683/з та абз.8 п.6 Доручення МОУ №183/уд, щодо безперервності перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль).

Вважає, що при розгляді рапорту позивача №143307 про виплату йому у 2023 році матеріальної допомоги на зазначені цілі у зв`язку із подією, що сталася у 2023 році, та Рапорту Позивача №52142 про виплату йому у 2024 році матеріальної допомоги на зазначені цілі у зв`язку із подією, що сталася у 2023 році, правові підстави для задоволення вказаних рапортів позивача були відсутніми.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України, що не є спірним питанням та не заперечується відповідачем.

12.03.2024 позивача звільнено у відставку з військової частини за п.п. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців).

24.04.2024 позивача виключено зі списків особового складу (наказ №115 від 24.04.2024) зокрема, у даному наказі зазначено, що матеріальна допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримував.

21.12.2023 позивач звернувся із рапортом до ТВО начальника управління підготовки загальновійськових частин командування підготовки командування сухопутних військ ЗСУ про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з захворюванням за 2023 рік, згідно наказу МОУ №260 та 6 окремого доручення МОУ №2683/з.

До рапорту позивач додав: виписку із медичної карти стаціонарного хворого з результатами ВЛК.

Рішенням постійно-діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2023 (протоколу № 9 засідання постійно діючої комісії) повивачу було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, у зв`язку з відсутністю підстав для виплати допомоги, які були викладені в окремому дорученні Міністерства оборони України від 01.02.2023 № 2683/з.

14.03.2024 позивачем було подано скаргу на рішення постійно-діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2023, де позивач просив повторно вирішити питання щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, з врахуванням обставин, викладених у свідоцтві про хворобу №1397 від 04.08.2023.

У відповідь від 15.04.2024 №116/14/15173 на скаргу позивача від 14.03.2024 повідомлено наступне.

Відповідно до п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.03.2023 № 2683/з, яке було чинним у 2023 році, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема у разі безперервного перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

За результатами розгляду наданих медичних документів, не встановлено перебування Вами на лікуванні більше 30 днів поспіль.

Таким чином, відповідно до протоколу № 9 засідання постійно діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2023, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, позивачу відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

06.04.2024 позивач звернувся з рапортом до ТВО начальника управління підготовки загальновійськових частин командування підготовки командування сухопутних військ ЗСУ про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, у зв`язку з захворюванням і звільненням з військової служби у відставку за станом здоров`я.

До рапорту додано свідоцтва про хворобу № 1397 (постанова штатної ВЛК).

18.04.2024 позивачем було подано скаргу у якій позивач просив прийняти рішення щодо повторного розгляду рапорту позивача від 06.04.2024 № 52142 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, з врахуванням обставин, викладених у свідоцтві про хворобу № 1397 від 04.08.2023 та обставин того, що до теперішнього часу позивач здійснюю довготривале лікуванням із застосуванням дорогих лікарських засобів.

Також до матеріалів справи було додано відповідь від 15.04.2024 №116/14/15174 на скаргу позивача щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, у якій повідомлено позивачу, що відповідно до абз.10 п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 16.01.2024 № 183/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією із зазначених у рішенні підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події. За результатами розгляду наданих медичних документів за 2023 рік повідомляє, що зазначені документи у 2023 році було розглянуто та відповідно до протоколу № 9 засідання постійно діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2023, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, позивачу було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік. Враховуючи зазначене, підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, на підставі наданих документів, відсутні.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2415 «У» щодо позивача, з якої вбачається, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач з 21.06.2023 по 05.07.2023 знаходився на стаціонарному обстежені та лікуванні у військовій частині НОМЕР_1 . З метою до обстеження стану здоров`я фахівцями з лікування серцево-судинної системи, позивач з 05.07.2023 був переведений на до обстеження до Державної установи «Інститут серця МОЗ України», де по 11.07.2023 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні. Після до обстеження та лікування в цьому профілюючому інституті, позивача направили до військової частини НОМЕР_1 на продовження лікування серця, з 19.07.2023 в умовах стаціонару продовжив там лікування по 28.07.2023.

Тобто позивач перебував на лікуванні у госпіталі з 21.06.2023 по 05.07.2023, був направлений на до обстеження до Державної установи «Інститут серця МОЗ України» з 06.07.2023 по 11.07.2023 та з 19.07.2023 продовжив стаціонарне лікування по 28.07.2023 включно.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1367 встановлено позивачу наслідково-причинний зв`язок захворювання серцево-судинної системи із захистом Батьківщини та був визнаний непридатним до військової служби, з подальшим звільненням з військової служби за станом здоров`я. У п.9 зазначено, що позивач перебував на обстеженні і лікуванні: військова частина НОМЕР_1 : з 17.01.2022 по 04.02.2022; НВМКЦ «ГВКГ»: з 22.02.2022 по 24.02.2022; військова частина НОМЕР_1 : з 21.06.2023 по 05.07.2023; державна установа «Інститут серця МОЗ України»: 05.07.2023 по 11.07.2023; військова частина НОМЕР_1 : 19.07.2023 по теперішний час (дата огляду 27.07.2023).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За визначенням ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців і осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).

Як передбачено у ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

При цьому, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені у відповідності до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 за №704 визначено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п.2). Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів та коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 5 вказаної вище Постанови було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, і допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Механізм же та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

У відповідності до положень п.1 розділу ХХІV Порядку №260, військовослужбовцям, окрім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За п.7 розділу ХХІV Порядку №260, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, який передбачений в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого й визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (окрім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Як передбачено п.9 розділу XXIV Порядку №260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналізуючи викладене, варто зазначити, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

При цьому, Законом №2011-XII не визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а згідно ч.4 ст.9 цього Закону, Міністру оборони України надано повноваження стосовно визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі й матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою №704 і Порядком №260 встановлено лише граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищувати місячного грошового забезпечення, а право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.

Таким чином, Законом №2011-XII делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась.

01.02.2023 Міністром оборони України прийнято окреме доручення №2683/з, відповідно до вимог п.6 якого, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

- поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; - порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (або втрачених кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або ж визнані безвісно відсутніми.

Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно, вказаним дорученням передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності підстав, передбачених у п.6 вказаного Доручення.

Судом встановлено, що позивач з 21.06.2023 по 05.07.2023 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у військовій частині НОМЕР_1 , а з 05.07.2023 був переведений на дообстеження до Державної установи «Інститут серця МОЗ України», де по 11.07.2023 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні. В подальшому, з цієї установи позивач знову повернувся до військової частини НОМЕР_1 на подальше лікування, де з 19.07.2023 по 28.07.2023 в умовах стаціонару продовжив лікування гіпертонічної та ішемічної хвороби серця. Таким чином, на лікуванні позивач фактично перебував 31 день, але не поспіль, а з розривом з 12.07.2023 по 18.07.2023, що не заперечується сторонами. Позивач це пояснює тим, що тимчасово були відсутні вільні ліжко-місця у військово-медичній установі на той час.

Таким чином, позивач, відповідно до наданих суду документів, не має безперервного перебування на лікуванні у зв`язку з хворобою, яка пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), будь яких виключень для розрахунку днів лікування окреме доручення не містить.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення не підлягають задоволенню.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, суд зазначає наступне.

Згідно рішення Міністра оборони України від 16.01.2024 № 183/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому).

Судом встановлено, що позивач 06.04.2024 подав рапорт про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, що зареєстрований у Відповідача за №52142 від 06.04.2024.

На рапорті мається резолюція командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про розгляд порушеного у рапорті питання комісією КСУ ВСУ, за результатами роботи доповісти рішення комісії для прийняття рішення, за прийнятим рішенням організувати виконання встановленим порядком.

Відповідь за наслідками розгляду рапорту позивача було надано листом від 15.04.2024 №116/14/15174 за підписом помічника командувача начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. У листі наведено обґрунтування та зазначено, що підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, на підставі наданих документів, відсутні.

Відповідачем рішення комісії за результатами розгляду рапорту позивача суду не надано, пояснення з цього приводу відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що рапорт позивача не було розглянуто комісією КСУ ВСУ, як було зазначено у резолюції командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, та не прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у позові наполягає на тому, що за результатами розгляду його рапорту про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік рішення постійно-діючої комісії Сухопутних військ Збройних Сил України не виносилось, по рапорту Відповідач наказу не прийняв, чим здійснив протиправну бездіяльність.

Позивач сам зазначає, що відповідач, у даному випадку, не приймав рішення щодо відмови йому у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, натомість допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши наказ відповідно до вимог Порядку № 260.

Однак просить захистити його порушене право шляхом зобов`язання визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Оскільки повноваження суду обмежені позовними вимогами, рапорт позивача не було розглянуто комісією КСУ ВСУ, як було зазначено у резолюції командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, та не прийнято відповідне рішення, як сам зазначає позивач, відповідач не приймав рішення щодо відмови йому у виплаті допомоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у той спосіб якій зазначив позивач є передчасними, відповідно не підлягають задоволенню.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи у суді.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судові витрати щодо сплати судового збору, які підлягали б розподілу на підставі ст. 139 КАС України, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 72,77, 90, 94, 139, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) до Командування Сухопутних військ Збройних Сил (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судове рішення складено та підписано 22.10.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова