Справа № 300/8093/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" жовтня 2024 р. справа № 300/8093/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування пункту 11 рішення №76 від 20.05.2021 та зобов`язання вчинити дії щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту також відповідач, МО України, МОУ) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 11 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 15.01.2021, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.05.2021 за №76;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи з 15.01.2021, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2021, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975.
Підставою звернення ОСОБА_1 із вказаним позовом є відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, як інваліду ІІІ групи з 15.01.2021, інвалідність якого настала внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.02.2015 ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією під час огляду встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок поранення пов`язаного з виконання обов`язків військової служби на рівні 25%, та з 27.03.2019 встановлено 10% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. У подальшому, позивачу 15.01.2021 встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини. ОСОБА_1 звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі по тексту також - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до Міністерства оборони України із заявою та підтверджуючими документами про виплату одноразової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, поранення, контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини. На засіданні комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 15.01.2021, оскільки групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Позивач стверджує, що датою виникнення права на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності є 15.01.2021. ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності отримав первинно, грошова допомога у зв`язку із встановленням групи інвалідності не призначалась, на момент виникнення спірних правовідносин не відбулась зміна групи інвалідності. У разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотку втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності виникає право на отримання відповідної допомоги. З огляду на вказане, позивач стверджує, що має право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, а відмова МО України є протиправною. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України), відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.37).
Крім того, представник відповідача на безпідставність заявленої до Міністерства оборони України вимоги щодо безпосередньої виплати спірної допомоги, оскільки відповідач лише приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги, а в подальшому приймає наказ про виплату та перераховує чи видає кошти відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
На виконання вимог пункту 5 ухвали суду від 15.12.2021, ІНФОРМАЦІЯ_1 скерував на адресу суду витребувані документи, реєстрацію проведено судом 06.01.2022 за вх.№538/22 (а.с.56-73).
ОСОБА_1 скористався правом на подання відповіді від 14.01.2022 на відзив, яку зареєстровано судом 14.01.2022 за вх.№1336/22 (а.с.74-77). Позивач заперечив доводи відповідача викладені у відзиві, з огляду на таке. ОСОБА_1 в період з 05.07.2014 по 24.08.2014 перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції (надалі по тексту також АТО), під час виконання бойового завдання 23.08.2014 отримав мінно-вибухове поранення. Івано-Франківською МСЕК 12.02.2015 проведено огляд позивача, за наслідками якого останньому встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25 %, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 21 315 гривень. Також 27.03.2019 Івано-Франківською МСЕК за наслідками проведення огляду позивача, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 10%. Згодом, 01.04.2021 Івано-Франківською МСЕК проведено первинний огляд, за наслідками якого позивачу з 15.01.2021 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, поранення пов`язаних із захистом Батьківщини. Предметом спору є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи, встановлену при первинному огляді з 15.01.2021. З огляду на вказане просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач 05.03.2022 надіслав на адресу суду клопотання за №122 про зупинення провадження у справах, на розгляді яких стороною або третьою особою виступає Міністерство оборони України (а.с.79). Відповідно до змісту поданого клопотання відповідач вказав, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 за №259, Західний територіальний юридичний відділ Міністерства оборони України є відокремленим самостійним підрозділом. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, офіцерів ІНФОРМАЦІЯ_5 залучено до виконання бойових завдань, а тому представництво та самопредставництво в судах та захист прав та інтересів відповідача є не можливий.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 зупинено провадження у справі № 300/8093/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування пункту 11 рішення №76 від 20.05.2021 та зобов`язання вчинити дії щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, до закінчення воєнного стану в Україні.
Судом ухвалою від 23.10.2024 поновлено провадження у справі № 300/8093/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування пункту 11 рішення №76 від 20.05.2021 та зобов`язання вчинити дії щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації, зокрема у складі Військової частини НОМЕР_1 , свідченням чого є записи військового квитка серії НОМЕР_2 від 10.10.2012 (а.с.11-13).
Позивач 23.08.2014, за обставин під час мінометного обстрілу позицій блок-посту №504 близько 11:00, одержав мінно-вибухову травму, вогнепальне уламкове наскрізне поранення середньої третини лівого стегна, вогнепальне спіле поранення м`яких тканин лівої стопи, вогнепальний перелом лівої п`яткової кістки, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.10.2014 за №70 (а.с.15).
Довідкою від 29.10.2014 за №66 підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 05.07.2014 по 24.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (Сектор "Д") (а.с.16).
Військовослужбовець відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 07.12.2016 є учасником бойових дій, у зв`язку із чим має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.8).
ОСОБА_1 за результатами медичного огляду проведеного 12.02.2015, встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 25 % одноразово, поранення, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, підстава акт огляду МСЕК №298, вказане засвідчується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0002913 (а.с.27-28).
Згодом, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 10% додати до 25 % за 12.02.2015, причиною втрати професійної працездатності слугувало захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, на підставі свідоцтва №124 від 18.06.2018 та акту огляду МСЕК №368, згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0024005 від 27.03.2019 (а.с.29-30).
На підставі акту огляду МСЕК №305 ОСОБА_1 проведено 01.04.2021 медичний огляд та встановлено з 15.01.2021 третю групу інвалідності, причиною встановлення якої слугувала травма, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини в строк до травня 2022 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №233090 від 01.04.2021 (а.с.31-32). Вказане додатково підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 12.04.2021 (а.с.8).
Згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 16.12.2020 за №23 старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 11.12.2020 за №3-РС (по особовому складу) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби) виключено зі списків та всіх видів забезпечення (а.с.14).
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, у відповідь на яку ІНФОРМАЦІЯ_9 листом №9/1/819 від 07.06.2021 направив копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №76 від 20.05.2021 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (надалі по тексту також Витяг, витяг з протоколу №76 від 20.05.2021) (а.с.34).
Відповідно до Витягу, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу спірної допомоги у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках (25%) та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки. Також у зазначеному витягу вказано що допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 21 315 гривень (а.с.33).
Вважаючи протиправною пункт 11 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 15.01.2021, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.05.2021 за №76, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких аргументів, мотивів та норм права.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (надалі по тексту також - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпунктів 4-9 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Відповідно до статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 2-3 статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Водночас частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту також - Порядок №975).
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку №975).
Відповідно до пункту 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Матеріалами справи підтверджується, що вперше ушкодження здоров`я внаслідок поранення у вигляді втрати працездатності (25%) ОСОБА_1 встановлено 12.02.2015 (а.с.27-28), ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок травми, поранення, пов`язаної із захистом Батьківщини 15.01.2021 (а.с.31-32).
У спірних правовідносинах, відповідач переконаний, що у позивача право на виплату одноразової грошової допомоги після встановлення ІІІ групи інвалідності відсутнє у зв`язку зі спливом дворічного терміну після первинного встановлення втрати працездатності. При цьому, такий відлік дворічного строку відповідач пов`язує не зі встановленням ОСОБА_1 інвалідності ІІІ групи 15.01.2021, а зі встановленням йому 12.05.2015 втрати працездатності у відсотках (25%) внаслідок поранення.
Ключовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та пункту 8 Порядку № 975 щодо обмеження дворічним терміном права особи з інвалідністю на отримання ОГД у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
"(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; (2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року; (3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)".
Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив про таке:
"…пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.
Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.
Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно".
Водночас, Верховний Суд у справі №1.380.2019.006957 констатував, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.
Слід звернути увагу, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.
Після ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2023 по справі №240/7411/21 сформував, зокрема, такий правовий висновок:
"(1) частина четверта статті 7 КАС України не може бути застосована до правових актів, які визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України;
До правовідносин, що виникли після 06 квітня 2022 року, стаття 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" застосовується без урахування пункту четвертого цієї статті, що його визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.".
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вище наведене, оскільки вперше ступінь ушкодження здоров`я позивача (втрата 25% працездатності без встановлення інвалідності) встановлено 12.02.2015, а ІІІ групу інвалідності встановлено 15.01.2021, тобто понад дворічний строк, суд дійшов висновку, що Міністерство оборони України приймаючи рішення, яке оформлене протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.05.2021 за №76, про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законами України.
Решта доводів сторін висновків суду та рішення по суті спору не змінюють.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, з уваги на описану ситуацію та зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, яке, варто зауважити, аналізувалося також в його ретроспективі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування пункту 11 рішення №76 від 20.05.2021 та зобов`язання вчинити дії щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову та не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись статтею 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022), проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168.

Суддя Чуприна О.В.