Справа № 140/7899/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/7899/24 пров. № А/857/21968/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року (суддя Денисюк Р.С., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не вказано),

в адміністративній справі №140/7899/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

про визнання протиправною і скасування постанови,

встановив:

У липні 2024 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: 1) визнати неправомірною постанову про накладення штрафу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюка П.В. від 17.07.2024 у виконавчому провадженні №73960438; 2) постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюка П.В. від 17.07.2024 у виконавчому провадженні №73960438 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області штрафу у розмірі 5100 грн. скасувати.

Відповідач позовних вимог не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 17.07.2024 ВП №73960438.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивачем на момент винесення спірної постанови не було надано доказів на підтвердження нарахування і виплати саме 2000 гривень, а лише вказано про 789 гривень. Зазначає скаржник, що постанова про накладення штрафу спрямована на відновлення прав стягувача у виконавчому провадженні. Тому, оскільки на даний час рішення суду від 17.04.2023 у справі №420/4024/23 виконано частково - доплата здійснюється 789,30 гривень ОСОБА_1 , а не 2000 гривень, як це визначено до Постановою №713 - порушені вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, то були наявні у державного виконавця підстави для накладення штрафу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №140/4024/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 08 вересня 2022 року щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 гривень з 08 вересня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб (а.с. 11).

25.12.2023 для виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині Волинський окружний адміністративний суд видав стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист №26290/2023 (а.с. 38-зв.).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Трофимюка П.В. від 25.01.2024 відкрито виконавче провадження №73960438 з виконання виконавчого листа №26290/2023. Одночасно боржнику встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 41).

07.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом за №300-0504-5/7673 повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що Головне управління ПФУ у Волинській області добровільно виконало рішення суду від 17.04.2023 у справі №140/4024/23 до відкриття виконавчого провадження (а.с. 10).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Трофимюка П.В. від 17.07.2024 у виконавчому провадженні №73960438 за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 №140/4024/23 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн (а.с. 9, 46).

Як зазначено у цій постанові, з матеріалів виконавчого провадження, а також розрахунків про перерахунок пенсії стягувачу підсумок його пенсії становить з 01.05.2024 - 23610,00 грн, а щомісячна доплата до 2000,00 грн становить лише 789,30 грн. З посиланням на судове рішення виконавець вказав на протиправність дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо застосування при виплаті пенсії ОСОБА_3 обмеження максимальним розміром. Відтак державним виконавцем встановлено, що рішення суду залишається невиконаним.

Не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся з цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності підстав для застосування до ГУ ПФУ у Волинській області штрафу за умисне невиконання рішення суду без поважних причин, у той час як матеріали справи свідчать про те, що позивачем (боржником у виконавчому провадженні №73960438 рішення виконано частково) та ним вжито визначені законодавством дії щодо виплати суми заборгованості нарахованої на виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (ч.3 ст.18 Закону №1404-VІІІ).

Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Стаття 63 Закону №1404-VІІІ визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша цієї статті); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга цієї статті); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя цієї статті).

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404-VІІІ).

Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.

Спірна постанова відповідача від 17.07.2024 у виконавчому провадженні №73960438 про накладення на Головне управління ПФУ у Волинській області штрафу 5100 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження.

На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.

Поважними, в розумінні норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом встановлено, що після надходження до ГУ ПФУ у Волинській області постанови про відкриття провадження №73960438 з виконання виконавчого листа №26290/2023 боржник інформував державного виконавця про виконання рішення суду від 17.04.2023 у справі №140/4024/23 листом від 07.02.2024 №300-0504-5/7673, яким повідомлено державного виконавця, що рішення суду у цій справі виконане в межах покладених зобов`язань повністю та про нарахування доплати до пенсії ОСОБА_1 з 08.09.2023 по 31.05.2023 в сумі 7001,94 грн. Виплата заборгованості буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Також виконавця повідомлено, що з 01.06.2023 виплата перерахованої пенсії ОСОБА_1 проводиться щомісячно, ГУ ПФУ у Волинській області у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі просило закінчити виконавче провадження (а.с.10).

В матеріалах справи наявний розрахунок сум, що підлягали виплаті ОСОБА_1 , які сторонами не заперечуються (а.с. 7-зв.), розрахунок перерахунку пенсії з 01.06.2023 (а.с. 7) з якого видно, що рішення суду в частині нарахування стягувачу доплати у сумі 2000,00 грн проведено та вона виплачувалася.

Згідно витягу з Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою для погашення заборгованостей, що утворився внаслідок невиконання рішень судів, судове рішення у справі №140/4024/23 від 17.04.2023 в частині виплати суми заборгованості включене до нього за номером 438555 (а.с. 20).

Встановлені у цій справі обставини дають підстави вважати, що станом на день винесення оскаржуваної постанови від 17.07.2024 у виконавчому провадженні №73960438 про накладення на ГУ ПФУ у Волинській області штрафу у розмірі 5100 грн у державного виконавця була наявна інформація та документальне її підтвердження про стан виконання боржником рішення суду від 17.04.2024 у справі №140/4024/23. При цьому позивач не виконав повністю вказане рішення суду у частині виплати заборгованості з 08.09.2022 по 31.05.2023 в сумі 7001,94 грн саме у зв`язку із відсутністю виділених на цю мету коштів, а доказів вчинення ГУ ПФУ у Волинській області чи його посадових осіб протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду матеріали справи не містять.

Тобто, рішення суду у справі №140/4024/23 від 17.04.2023 Головним управлінням ПФУ у Волинській області було виконано в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 гривень з 08 вересня 2022 року відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Нарахована заборгованість по пенсійних виплатах буде здійснюватися в межах виділених бюджетних асигнувань.

Зокрема, як видно з відповіді позивача від 07.02.2024, кошти на погашення заборгованості на виконання рішень судів з пенсійних виплат в сумі 360000 тис. грн. визначено бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік, який затверджено постановою КМУ №631 від 24.06.2023 використані повністю. Борги, нараховані на виконання рішень судів, обліковуються ГУ ПФУ у Волинській області в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронні пенсійні справи) та будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету та з врахуванням черговості.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником саме без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Однак державний виконавець, виносячи постанову про накладення штрафу на боржника (позивача у цій справі) у виконавчому провадженні №73960438, зробив висновок про незаконність здійснення обмеження ГУ ПФУ у Волинській області пенсійної виплати ОСОБА_1 максимальним розміром, що виходить за рамки виконання судового рішення у справі №140/4024/23, позаяк вказане не було предметом спірних правовідносин.

При цьому, перерахунок пенсії від 09.05.2024, на який послався виконавець, здійснювався не в межах ВП №73960438 з виконання рішення у справі №140/4024/23, а на виконання іншого судового рішення у справі №140/1144/24 від 09.04.2024.

У зв`язку з встановленим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ГУ ПФУ у Волинській області вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду у справі №140/4024/23, а невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів (заборгованості) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, при цьому, накладення штрафу жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Апеляційний суд констатує, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірив як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями. Відтак спірна постанова державного виконавця винесена з порушенням норм чинного законодавства, тому позовні вимоги про її скасування як необґрунтованої, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, підлягають до задоволення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року в адміністративній справі №140/7899/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 22.10.2024 року