Справа № 560/6569/24
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6569/24
РІШЕННЯ

іменем України

22 жовтня 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні його з військової служби у зв`язку з набранням відносно нього законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з набранням відносно нього законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що проходить службу у відповідача. 27.04.2023 набув чинності обвинувальний вирок відносно позивача, яким притягнуто позивача до кримінальної відповідальності та визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а також призначено йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.62 КК України замінено ОСОБА_1 покарання у виді 2 років позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 роки. Стверджує, що за таких обставин має право на звільнення з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повідомив, що звертався до відповідача із відповідним рапортом про звільнення його з військової служби, однак відповідач у задоволенні такого відмовив.

Судом провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідачем зазначається про безпідставність заявлених позовних вимог. Зокрема зазначає, що підпункт «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко встановлює, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Позивача до позбавлення волі не було засуджено, оскільки замінено покарання на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на один рік. Враховуючи викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 , дані обставини не є спірними, сторонами не заперечуються.

Позивачем подано рапорт від 25.01.2024 про звільнення згідно п.п. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з тих підстав, що набрав законної сили обвинувальний вирок відносно позивача, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі.

Листом від 24.02.2024 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав звільнення, оскільки покарання про позбавлення волі судом замінено на тримання в дисциплінарному батальйоні.

Позивач вважаючи, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «в» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Нормами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ закріплено, що початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Частиною 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ визначено виключний перелік підстав звільнення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, згідно з підпункту «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ під час воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з цим, відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Керуючись наведеним вище, суд зазначає, що військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з цим, при визначенні права на звільнення військовослужбовця, слід враховувати факт початку відбування покарання з дня позбавлення волі, оскільки саме з дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання, такий військовослужбовець виключається зі списків особового складу органу військової частини.

В даному випадку, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2023 у справі № 202/4304/23, який набрав законної сили 27.04.2023 позивача за ч. 4 ст. 402 КК України визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст.62 КК України замінено ОСОБА_1 покарання у виді 2 (два) років позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначається: у разі визнання особи винуватою: початок строку відбування покарання.

Аналіз приписів підпункту «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ дає підстави дійти висновку про те, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби та виключаються із списків особового складу у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, і таке покарання підлягає відбуванню, якщо при цьому, військовослужбовця не було звільнено від відбування покарання.

В даному випадку матеріалами справи не підтверджується, що позивач відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки позивача вироком суду від 27.03.2023 у справі № 202/4304/23 звільнено від відбування покарання щодо позбавлення волі та замінено на тримання в дисциплінарному батальйоні, а тому відповідач, враховуючи вимоги ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ правомірно залишив позивача на військовій службі та відмовив у задоволенні рапорту про звільнення.

Із врахуванням вищевикладеного, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 08104621)
Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький