Справа № 160/8057/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/8057/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року (суддя Конєва С.О.)

у справі №160/8057/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Центр пробації»

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2024 ОСОБА_1 звернулась через свого представника до суду з позовом до Державної установи «Центр пробації», в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування з 29 січня 2020 року по 28 листопада 2022 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні позивачці грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, тобто без врахування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці з 29 січня 2020 року по 28 листопада 2022 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідної календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, за весь час затримки виплати - за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 позовна заява залишена без руху на підставі ч.1 ст. 169 КАС України та зобов`язано позивачку у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки адміністративного позову шляхом надання до канцелярії суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022, вказавши інші підстави для поновлення строку в період з 01.07.2023 по 02.10.2023, та надати докази поважності причин його пропуску на її підтвердження, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

07.04.2024 на виконання вимог ухвали суду від 03.04.2024 позивачка подала заяву про усунення недоліків, в якій позивачка просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновити строк на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у задоволенні заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду у цій справі відмовлено, позовна заява залишена без руху на підставі ч.1 ст. 169 КАС України і зобов`язано позивачку у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки адміністративного позову шляхом надання до канцелярії суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 вказавши інші підстави для поновлення строку в період з 01.07.2023 по 02.10.2023, та надати докази поважності причин його пропуску на її підтвердження, у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

22.04.2024 та 29.04.2024 від позивачки до суду надійшли заяви про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2024, в яких позивачка просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 та поновити позивачці строк звернення до суду з даним позовом, в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022.

Заяви мотивовані тим, що фактично позивачка дізналась про порушення своїх прав лише 15.03.2024 після отримання листа-відповіді на запит та грошового атестату №121, яким й повідомлено, що у період 2020-2022 років відповідач при нарахуванні позивачці всіх складових грошового забезпечення використовував розрахункову величину прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн. 21.04.2024 представником позивачки надіслано до ДУ «Центр пробації» адвокатський запит для отримання інформації та доказів вручення/ознайомлення позивачки при звільненні зі служби з грошовим атестатом, довідкою про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та/або розрахунковим листом з якого вбачається призначення, обчислення і виплати останній грошового забезпечення за весь період роботи ОСОБА_1 у ДУ «Центр пробації» по час звільнення (28.11.2022). 24.04.2024 на адвокатський запит відповідач надав відповідь, що відповідно до абзацу другого пункту шостого розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, особам рядового та начальницького складу, звільненим зі служби без права на пенсію, грошові атестати, оформлені відповідно до вимог цього розділу, видаються за вимогою цих осіб у встановленому порядку. Окрім того, в наведеній відповіді відповідач зазначає, що згідно накладної «Нова пошта» від 29.11.2022 ОСОБА_1 направлено оригінал трудової книжки, витяг з наказу Державної установи «Центр пробації» від 22.11.2022 №629/к та розрахунковий листок за листопад 2022 року, проте опис вкладення до вказаного поштового листа відсутній, тому перевірити та встановити, які саме документи були направленні позивачці вказаним листом, не вбачається можливості, а розрахункові листки осіб начальницького складу надіслані відповідачем для ознайомлення на електронну пошту філій Державної установи «Центр пробації» в області 29.11.2022, тобто вже після звільнення позивачки 28.11.2022 з державної установи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у задоволенні заяв ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 повернуто позивачці на підставі п. 9 ч.4 ст. 169 КАС України.

Суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів неможливості звернення позивачки з позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 впродовж періоду з 28.11.2022 по березень 2024 року позивачкою не наведено та доказів поважності пропуску строку звернення за наведений період не додано.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 08.05.2024, позивачка через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та безпідставно не враховано наведені позивачкою доводи, що позивачка дізналася про порушення своїх прав лише після отримання листа від ДУ «Центр пробації», в якому зазначено про порядок нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за спірний період. За твердженням позивачки, оскільки їй жодним чином не було доведено до відома про підстави обрахування та виплати грошового забезпечення за період з січня 2020 року по 28 листопада 2022 року, а інформація ДУ «Центр пробації» щодо нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення за період з січня 2020 року по 28 листопада 2022 року позивачкою отримана лише 15.03.2024, строк звернення до суду пропущений з поважних причин.

Також в апеляційній скарзі позивачка зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що отримуючи грошове забезпечення щомісячно відповідно до вимог трудового законодавства, позивачка не могла не знати про розміри та складові її грошового забезпечення. За викладених позивачкою обставин вона вважає, що нею не пропущений строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану. Відповідач вказує, що позивачка під час проходження служби і до дня звільнення зі служби жодного разу не зверталась до роботодавця з заявами з питань виплати щомісячного грошового забезпечення відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5. Крім того, позивачці в день звільнення 28.11.2022 відповідачем надіслано на адресу поштового відділення «Нова пошта» трудову книжку, розрахунковий листок та витяг з наказу про звільнення.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є питання правомірності дій відповідача стосовно нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 28.11.2022 з використанням розрахункової величини прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху ухвалами від 03.04.2024, 15.04.2024 та повертаючи позовну заяву в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 ухвалою від 08.05.2024, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущений 3-х місячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022, встановлений ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022). Оскільки з березня 2020 року по 30.06.2023 на всій території України тривав карантин, який було відмінено 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023), початок відліку строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 28.11.2022 для позивача розпочався 01.07.2023 та завершився 02.10.2023.

Суд визнав наведені позивачкою підстави для поновлення строку за вказаний вище період неповажними причинами, оскільки отримуючи грошове забезпечення щомісячно відповідно до вимог трудового законодавства, позивачка не могла не знати про нарахування їй грошового забезпечення у зменшеному розмірі та жодних підстав, які б перешкоджали їй звернутися до суду з позовом після відміни карантин у період з 01.07.2023 по 02.10.2023 позивачкою не наведено та відповідних доказів не додано.

При цьому, як зазначено судом першої інстанції, позивачка почала вживати заходи на відновлення своїх прав лише у березні 2024 року (адвокатський запит від 08.03.2024), тобто, після спливу майже 1 року 4 місяців, що не може вважатися поважними причинами, а наведене свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

З огляду на фактичні обставини, норми законодавства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, відповідно до яких положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

У цій справі позивачка звільнена зі служби в ДУ «Центр пробації» з 28.11.2022, тобто під час дії статті 233 КЗпП України в новій редакції та під час дії карантину, отже до суду з цим позовом позивачка повинна була звернутися до 30 вересня 2023 року. Втім, адміністративний позов подано до суду 26.03.2024.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що право позивачки на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) обмежене тримісячним строком, з урахуванням того, що станом на час звернення позивачки до суду карантин не діяв.

В той же час, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, які впливають на обчислення вказаного строку звернення позивачки до суду за захистом своїх прав.

Виходячи з положень статті 233 КЗпП України, тримісячний строк звернення працівника до суду з трудовим спором обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

В свою чергу, згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Стаття 47 КЗпП України передбачає, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання щодо дотримання позивачкою строків звернення до суду із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції не врахував, що позивачка звільнена з 28.11.2022, втім отримала грошовий атестат №121 від 13.12.2022 та письмове повідомлення про суми грошового забезпечення 15.03.2024 на адвокатський запит від 07.03.2024.

З приводу посилання відповідача, що позивачка при звільненні зі служби не зверталась до Центру пробації про видачу їй грошового атестату, суд апеляційної інстанції зауважує, що грошовий атестат №121 від 13.12.2022 містить відомості про розмір посадового окладу позивачки та інші складові грошового забезпечення у грошовому виразі, інформація про застосований для обчислення грошового забезпечення розмір прожиткового мінімуму в грошовому атестаті відсутня, тобто позивачка з вказаного документу не могла дізнатись про порушення своїх прав в частині виплати належного грошового забезпечення за період проходження служби.

Про механізм обрахування складових грошового забезпечення, а також застосований при цьому обрахуванні розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 березня 2018 року позивачка мала змогу дізнатись лише з листа-відповіді від 15.03.2024, направленого на адвокатський запит від 08.03.2024.

Суд апеляційної інстанції при цьому зазначає, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Отже за наведеного вище правого регулювання, встановлені обставини справи, а саме: відсутність доказів надання позивачці у день її звільнення письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні, та те, що про застосований при обрахуванні складових грошового забезпечення розмір прожиткового мінімуму позивачка дізналася з листа відповідача від 15.03.2024, а до суду звернулась 26.03.2024 (тобто в межах тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України), дають підстави для висновку, що позивачкою не був пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій Державної установи «Центр пробації» щодо нарахування та виплати їй грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 28.11.2022.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що повертаючи адміністративний позов ухвалою від 08.05.2024, суд першої інстанції вказаних вище обставин не врахував, що відповідно до ст.320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №160/8057/24 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко