Справа № 520/11398/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р. Справа № 520/11398/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 (ухвалене суддею Супруном Є.Б.) по справі № 520/11398/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського окружного адміністративного суду

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просив: визнати протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду щодо незадоволення заяв ОСОБА_1 від 26.11.2021 та від 17.12.2021 про видачу копії рішення від 18.02.2018 та продовження строків зберігання матеріалів справи № 820/7032/16; зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд видати ОСОБА_1 копію рішення від 18.02.2018 у справі № 820/7032/16 тa продовжити до 2026 року строки зберігання матеріалів вказаної судової справи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при зверненні до суду він виходив з того, що відмова відповідача у видачі копії судового рішення у справі № 820/7032/16 за позовом його покійної матері ОСОБА_2 , представником якої він був на підставі довіреності, та відмова у продовженні строку зберігання цієї справи на прийнятний для позивача строк є протиправною, оскільки після смерті його матері, відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України, до нього перейшли права і обов`язки позивача у справі №820/7032/16, зокрема, на отримання копії рішення суду від 18.02.2018, його подальше апеляційне оскарження та подання заяви про продовження строків зберігання матеріалів справи.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 820/7032/16 за позовом ОСОБА_2 до голови Вищої ради правосуддя Бенедисюка І.М., члена Вищої ради правосуддя Нежури В.А. про визнання бездіяльності протиправною, що підтверджується відкритою інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2018, яке набрало законної сили 19.02.2018, адміністративний позов ОСОБА_2 у справі № 820/7032/16 залишено без задоволення. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71683348). Копію рішення суду ОСОБА_2 не отримувала.

Під час розгляду справи № 820/7032/16 ОСОБА_1 брав участь у справі як представник позивачки ОСОБА_2 , відповідно до довіреності від 20.11.2015 терміном дії 3 роки, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Морозом В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 4052.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04.08.2020 Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області.

26.11.2021 позивач направив до Харківського окружного адміністративного суду електронне звернення на ім`я голови суду, в якому просив видати йому копію рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2018 у справі № 820/7032/18 як особі, до якої перейшли права та обов`язки померлої ОСОБА_2 .

За результатами розгляду вищезазначеного звернення листом заступника голови суду Тітова О. від 07.12.2021 №05-29/78237/21 повідомлено позивачу, що ОСОБА_1 не є стороною вказаної адміністративної справи, а під час розгляду справи по суті брав участь у якості представника позивачки ОСОБА_2 . Згідно з довіренністю від 20.11.2015 строк її дії закінчився 20.11.2018. Відповідно до ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, зокрема у разі смерті особи, яка видала довіреність. Доказів наявності повноважень щодо отримання заявником копії судового рішення в справі № 820/7032/16 не надано. Відтак підстави для задоволення звернення від 26.11.2021 відсутні. Вищевказане рішення внесене до Єдиного державного реєстру судових рішень та, відповідно до вимог статті 4 Закону України Про доступ до судових рішень, є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі Судова влада України (www.court.gov.ua). Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надається можливість пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень та їх частин. У разі незгоди із зазначеною відповіддю заявник має право оскаржити її відповідно до чинного законодавства України про звернення громадян.

17.12.2021 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в електронній формі на ім`я голови суду, в якій у зв`язку з неотриманням копії рішення у справі №820/7032/16 просив продовжити строки зберігання справи № 820/7032/16 на один рік до 2023 року, оскільки ОСОБА_1 має намір оскаржувати рішення суду в апеляційному порядку.

22.12.2021 заступником голови суду ОСОБА_3 за результатами розгляду вищезазначеного звернення надано письмову відповідь за № 05-282607/2021, якою позивачу повідомлено, що відповідь на звернення ОСОБА_1 від 26.11.2021 вх. № 01-27/118914/21 надана судом 07.12.2021 вих. № 05-29/78237/21 та надіслана поштовою кореспонденцією (копія відповіді додається). Враховуючи те, що заявник не є стороною вказаної адміністративної справи, а також відсутність у даному зверненні доданої довіреності, строк дії якої не скінчився, підстави для задоволення вимог відсутні. У разі незгоди із зазначеною відповіддю особа має право оскаржити її відповідно до чинного законодавства України про звернення громадян.

Позивач не погодився з діями відповідача щодо незадоволення його вищезазначених заяв та звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що термін зберігання адміністративної справи № 820/7032/16 ще не завершився, а право позивача в цій частині не порушено, у зв`язку з чим у позивача відсутнє порушене право, яке потребує судового захисту, оскільки особа може претендувати на захист своїх прав у судовому порядку лише в тому випадку, якщо вона є учасником відповідних відносин і в цих відносинах певним чином були порушені, невизнані або оспорені її права. В іншому випадку така особа не може бути носієм порушеного права, а отже вона не може бути суб`єктом права на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, проте з інших підстав та мотивів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, які подали апеляційну чи касаційну скаргу на відповідне рішення, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії судових рішень в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною у справі № 820/7032/16, а приймав у ній участь лише як представник позивачки ОСОБА_2 за довіреністю, термін дії якої завершився 20.11.2018, у зв`язку з чим, станом на 2021 рік, на час звернення, позивач не має права на отримання у суді паперової засвідченої копії судового рішення у справі № 820/7032/16 на правах представника ОСОБА_1 , на підставі довіреності термін дії якої завершився 20.11.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закон України від 22.12.2005 №3262-IV "Про доступ до судових рішень" (в подальшому - Закон №3262-IV), судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно із ст. 3 Закону №3262-IV, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Судовим розглядом встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 у справі №820/7032/16, копію якого просить видати позивач, 19.01.2018 судом надіслано для оприлюднення, зареєстровано 21.01.2018, а 23.01.2018 забезпечено надання загального доступу, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71683348).

Відповідно до ст. 4 Закону №3262-IV, судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 3262-IV, особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до відповідного суду з письмовою заявою про:

1) надання можливості ознайомитися із судовим рішенням у приміщенні суду;

2) надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів;

3) виготовлення копії судового рішення апаратом суду;

4) надання повного доступу до судового рішення в Реєстрі, яким вирішено питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №3262-IV, у заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків.

Заява розглядається суддею, який ухвалив рішення, невідкладно, а якщо вона потребує додаткового вивчення - протягом трьох робочих днів (ч. 3 ст. 9 Закону № 3262-IV).

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №3262-IV, в ознайомленні із судовим рішенням та у виготовленні його копії належить відмовити, якщо:

1) до суду звернулася особа, яка не має процесуальної дієздатності, або особа від імені заінтересованої особи за відсутності відповідних повноважень;

2) матеріали справи передані до іншого суду чи на зберігання до державної архівної установи, а електронна копія судового рішення відсутня;

3) судове рішення безпосередньо не стосується прав, свобод, інтересів чи обов`язків цієї особи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про отримання копії рішення по справі № 820/7032/16 стверджує, що після смерті його матері саме до нього перейшли права та обов`язки позивача у цій справі.

Проте, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 у справі № 820/7032/16, яке набрало законної сили 19.02.2018, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до голови Вищої ради правосуддя Бенедисюка І.М., члена Вищої ради правосуддя Нежури В.А. про визнання бездіяльності протиправною, тобто, в цьому рішенні відсутні будь-які приписи зобов`язального характеру, у зв`язку з чим таке рішення не може впливати на права, свободи, інтереси чи обов`язки ОСОБА_1 .

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Харківського окружного адміністративного суду щодо незадоволення заяв ОСОБА_1 від 26.11.2021 та від 17.12.2021 про видачу копії рішення від 18.01.2018 та зобов`язання Харківського окружного адміністративного суду видати ОСОБА_1 копію рішення від 18.01.2018 у справі № 820/7032/16 не обґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1 не є учасником справи № 820/7032/16, немає повноважень представника учасника цієї справи, а судове рішення від 18.01.2018 безпосередньо не стосується його прав, свобод, інтересів чи обов`язків.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Харківського окружного адміністративного суду щодо відмови у продовженні строків зберігання матеріалів справи №820/7032/16 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у своєму зверненні від 17.12.2021 ОСОБА_1 просив продовжити строки зберігання матеріалів справи № 820/7032/16 на один рік, тобто до 2023 року, у зв`язку з його намірами оскаржувати рішення суду в цій справі від 18.01.2018.

Основними нормативним актом, який встановлює строки зберігання судових справ, що утворюються в діяльності суду, є Перелік судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, який затверджений наказом Державної судової адміністрації від 07.12.2017 №1087 (в подальшому - Перелік).

Відповідно до п. 6 розд. 1 Переліку, документи тимчасового зберігання не можуть бути знищені раніше встановлених цим Переліком строків. Строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними і не можуть бути скорочені.

У разі потреби за рішенням експертної комісії (далі - ЕК) суду строки зберігання судових справ можуть бути збільшені.

Згідно із п. 12 розд. 1 Переліку, обчислення строків зберігання справ господарської, цивільної чи адміністративної юрисдикції провадиться з моменту набрання судовим рішенням законної сили, у тому числі апеляційної чи касаційної інстанцій (крім судового рішення, яким скасовано судові рішення судів першої та/або апеляційної інстанцій з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд), або закінчення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до пп. 68 п. 4.2 розд. 4 Переліку, адміністративні справи позовного провадження зберігаються 5 років.

Тобто, справа № 820/7032/16, рішення в якій набрало законної сили 19.02.2018, відповідно до Переліку, повинна зберігатися до 19.02.2023 року.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Харківського окружного адміністративного суду щодо відмови в продовженні строків зберігання матеріалів справи № 820/7032/16 необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки у відповідача відсутні підстави для продовження строку зберігання справи № 820/7032/16 до 2023 року, так як, відповідно до Переліку, справа і так підлягає зберіганню до 19.02.2023 року, у зв`язку з чим відсутнє порушене право позивача.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 в частині зобов`язання Харківського окружного адміністративного суду продовжити до 2026 року строки зберігання матеріалів судової справи № 820/7032/16, оскільки відсутнє порушене право позивача, так як з такою заявою позивач не звертався до відповідача.

Щодо вимоги апелянта про винесення окремої ухвали відносно судді Полтавського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно (ч. 3 ст. 249 КАС України).

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Отже, окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Із урахуванням вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що винесення окремої ухвали це право суду, а не обов`язок.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 р. у справі № 520/11398/23 змінити з підстав і мотивів відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 520/11398/23 - змінити з підстав і мотивів відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін