Справа № 620/7107/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7107/24 Головуючий у 1 інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 06.03.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, без застосування п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п. 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови, чинних на період спірних правовідносин;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 06.03.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, без застосування п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п. 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови, чинних на період спірних правовідносин;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечити, а Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 31.12.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, шляхом визначення для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечити, а Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 06.03.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, шляхом визначення для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 19.05.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, без застосування п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п.1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови, чинних на період спірних правовідносин.

Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 19.05.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, шляхом визначення для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом доповнення наступним чином.

Абзац другий резолютивної частини оскаржуваного рішення доповнити та викласти у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 06.03.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 - 2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, без застосування п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п.1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови, чинних на період спірних правовідносин.».

Абзац третій резолютивної частини оскаржуваного рішення доповнити та викласти у наступній редакції:

«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 забезпечити, а Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 31.12.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, шляхом визначення, для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України па 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».».

Резолютивну частину оскаржуваного рішення доповнити абзацом четвертим такого змісту:

«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 забезпечити, а військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 06.03.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, шляхом визначення, для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».»

Зокрема, апелянт вказує на неправильне застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 щодо заявлених позовних вимог у цій справі, оскільки, встановлені з 01 січня 2023 року розміри посадового окладу та окладу за військове звання, зокрема, за рішенням суду, а відтак, і розраховане усе грошове забезпечення із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік, не може бути зменшене з дня набрання чинності Постанови № 481. На переконання апелянта, зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, внесені згаданою Постановою № 481 (щодо встановлення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців з розміру 1762 гривні) містять норму прямої дії та поширюють свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли після набрання ним чинності - після 20.05.2023. Водночас, вважає, що правовідносини цього позову виникли 25 липня 2022 року. Також, апелянт вказує, що відповідачі протиправно нарахували та виплатили позивачу за період з 25.07.2022 по 06.03.2024 щомісячне грошове забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення без застосування показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року для визначення розмірів складових грошового забезпечення. Крім того, апелянт зазначає, що залучення Військової частини НОМЕР_1 в якості відповідача є правомірним.

Також, не погодившись з рішенням суду, відповідач - Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що, відсутні правові підстави для використання під час обчислення грошового забезпечення будь-якого іншого показника арифметичного значення прожиткового мінімуму для працездатної особи окрім - « 1 762 грн.», адже саме така величина затверджена Кабінетом Міністрів України, включена до кошторису суб`єкта владних повноважень та значиться у штатному розписі суб`єкта владних повноважень.

13 серпня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.03.2024 № 53 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2024 № 56 виключений зі списків особового складу військової частини з 06 березня 2024 року.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2024 № 56, з ОСОБА_1 був проведений розрахунок.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо перерахунку та доплати грошового забезпечення з 25.07.2022 по 06.03.2024, Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів третього рівня та до 31.12.2023 перебувала на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального Штабу Збройних Сил України, а з 01.01.2024 перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 .

У даному листі Військова частина НОМЕР_1 запропонувала звернутися: за розрахунком одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби, виплаченої ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ; за завіреними копіями карток особового рахунку до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_2 ; за довідкою про середньоденне грошове забезпечення з розрахунку останніх двох місяців перед виключенням зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 до Військової частини НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_2 листом від 30.04.2024 № 2125/1006 повідомила позивача, що здійснити перерахунок та доплату грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 06.03.2024 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 2023 рік неможливо, оскільки, пунктом 4 згаданої Постанови зазначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.

Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України листом від 07.05.2024 №305/1382 надано довідку про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, премій, індексації та інших виплат ОСОБА_1 за період з 25 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Позивач, вважаючи, що при виключенні зі списків особового складу військової частини відповідачі не провели повний розрахунок, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У відповідності до частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704, що набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років (далі - Постанова № 704).

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) в первинній редакції було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Із 01 березня 2018 року пункт 4 Постанови № 704 було викладено у редакції п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018".

Пунктом 4 Постанови № 704 було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Отже, саме із 29.01.2020 - дня набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, тобто посадовий оклад визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2024 № 56, довідки Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.05.2024 № 305/524, довідки Військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024 № 110 та розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення, ОСОБА_1 за період з 25.07.2022 по 06.03.2024. грошове забезпечення було виплачене з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року із розрахунку 1762 гривні, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 2 та 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Апелянт, Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України вважає таку виплату правильною та зазначає, що 01.03.2018 року Кабінетом Міністрів України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за військовою посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року.

Згідно абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII, станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатної особи склав - 1 762,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними доводами апелянта - Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, з огляду на наступне.

Так, додатком 13 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції, чинній на дату її прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Крім того, додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Застосування вказаних нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків: « 21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III), згідно статті 1 якого, державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Таким чином, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України, виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Отже, зазначення у п.4 Постанови №704 у формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

Разом з тим, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня 2018 року, на 2020 та 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.

Отже, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 (набрання чинності Законом №294-IX) не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Згідно зі ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Таким чином, з огляду на передбачені в ч. 3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 29.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими, прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі, для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №1928-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суд у складі Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі № 420/18318/23.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме, позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 19.05.2023.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 в Постанову №704 було внесено зміни, які набрали чинності 20.05.2023, та викладено пункт 4 в наступній редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Разом з тим, апелянт - ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 щодо заявлених позовних вимог у цій справі, оскільки, встановлені з 01 січня 2023 року розміри посадового окладу та окладу за військове звання, зокрема, за рішенням суду, а відтак, і розраховане усе грошове забезпечення із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік, не може бути зменшене з дня набрання чинності Постанови № 481.

На переконання апелянта, зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, внесені згаданою Постановою № 481 (щодо встановлення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців з розміру 1762 гривні) містять норму прямої дії та поширюють свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли після набрання ним чинності - після 20.05.2023.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

12.05.2023 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704» (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою:

скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662);

внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»;

установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Колегія суддів наголошує, що Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023, а тому з цієї дати вона повинна застосовуватись.

Посилання апелянта - позивача на те, що правовідносини цього позову виникли 25 липня 2022 року, а тому до них не застосовується положення Постанови № 481, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, спірні правовідносини стосуються виплати позивачу грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 06.03.2024, тобто не є одномоментними та стосуються тривалого періоду, під час якого мали місце зміни в законодавстві, які повинні враховуватись.

З огляду на вищевказане, в даному випадку, також, необґрунтованими є посилання апелянта - ОСОБА_1 на незворотність дії законів в часі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 19.05.2023.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно приписів пункту 1 розділу XXIII вищевказаного Порядку, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

В силу вимог пункту 1 розділу XXIII Порядку №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Тобто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір грошової допомоги на оздоровлення знаходиться в залежності від розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на момент надання вказаного виду допомог.

Із довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 07.05.2024 №305/527 вбачається, грошова допомога на оздоровлення виплачувалась позивачу в січні 2023 року та в березні 2024 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошова допомога на оздоровлення підлягає перерахунку та виплаті за 2023 рік.

З приводу позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 розділу XXXII Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 5 розділу XXXII Порядку №260 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Отже, з приписів розділу XXXII Порядку №260 вбачається, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачуються виходячи з розміру грошового забезпечення на час звільнення з військової служби.

Так, на час виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини (06.03.2024), пункт 4 Постанови №704 діяв у редакції Постанови №481, яка набрала чинності 20.05.2023, та передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

З огляду на викладене, відсутні підстави для обрахунку позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Посилання апелянта - ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 820/3719/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, вони висловлені судом касаційної інстанції за іншого правового регулювання, а саме, до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 12.05.2023 №481.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 25.07.2022 по 19.05.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, шляхом визначення для розрахунку зазначених видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.