Справа № 583/4362/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 р.Справа № 583/4362/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Семенова О.С., вул. Жовтнева, 7, м. Охтирка, Охтирський, Сумська, 42700, повний текст складено 18.09.24 року по справі № 583/4362/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області , Інспектора Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Альохіна Руслана Миколайовича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Інспектора Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Альохіна Руслана Миколайовича, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Альохіна Р.М. серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Оскільки оскаржувана постанова складена за ч. 2 ст. 126 КУпАП, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає саме у керуванні транспортним засобом, яка не має права керування таким транспортним засобом взагалі. Так в п. 5 постанови серії ЕНА № 259822 від 13.07.2024 зазначено склад об`єктивної сторони даного правопорушення, а саме керування транспортним засобом ВАЗ 21093 НОМЕР_1 без відповідної категорії В, що не відповідає дійсності. На спростуванням цієї обставини вказує, що в нього є водійське посвідчення НОМЕР_2 , яке надає право керування транспортними засобами категорії А,В,С, тому для керування транспортним засобом ВАЗ 21093 НОМЕР_1 , яким він керував, в нього наявна. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім цього вказав, що в постанові відсутні його підписи, зазначено, що від отримання копії постанови він відмовся, відсутні дані про понятих, що необхідно в разі відмови особи від підписання та отримання копії постанови. Оскаржувана постанова не була виписана на місці, копії постанови не вручалися і не висилалися, інших доказів вчинення ним правопорушення не надано. Просить позов задовольнити.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2024 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління патрульної поліції у Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що він має водійське посвідчення НОМЕР_2 , яке надає право керування транспортними засобами категорії A,B,C, тобто категорія В для керування транспортним засобом ВАЗ 21093 НОМЕР_1 , яким позивач керував у нього наявна, копія посвідчення водія та технічного паспорту транспортного засобу додавалися до позовної заяви.

На думку позивача, суд першої інстанції повністю проігнорував дані аргументи і не надав жодної оцінки аргументам щодо відсутності складу адміністративного правопорушення у своєму рішенні.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на водія як учасника дорожнього руху покладається обов`язок щодо неухильного виконання вимог ПДР. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Так, відповідач звертає увагу, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, тобто окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Таким чином, наявні матеріали однозначно підтверджують факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а отже постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2593822 складена законно та обґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року інспектором Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції Альохіним Р.М. накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_3 , за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400,00 гривень за те, що він 13 липня 2024 року о 01 годині 29 хвилин на вулиці Горького, 25 в с. В`язовому Охтирського району Сумської області керував транспортним засобом ВАЗ 21093 ДНЗ НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом без відповідної категорії В, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП, прийняте рішення штраф 3400,00 грн, є підпис поліцейського та зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про роз`яснення прав відмовився / а.с. 6, 60/.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 07 вересня 2002 року ДАІ ГУ УМВС України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має категорії транспортних засобів А,В,С / а.с. 8/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Альохіна Р.М. серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за ч. 2 ст. 126 КУпАП є обгрунтованою та законною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

За змістом статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 2 частини першої статті 32 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників поліції перевіряти наявність посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Підпунктом «а» пункту 2.1 розділу 2 ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами підпункту «а» пункту 2.4 ПДР визначено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України).

Частина друга статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що постановою серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року інспектором Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції Альохіним Р.М. накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_3 , за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400,00 гривень за те, що він 13 липня 2024 року о 01 годині 29 хвилин на вулиці Горького, 25 в с. В`язовому Охтирського району Сумської області керував транспортним засобом ВАЗ 21093 ДНЗ НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом без відповідної категорії В, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП, прийняте рішення штраф 3400,00 грн, є підпис поліцейського та зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про роз`яснення прав відмовився / а.с. 6, 60/.

Так, відповідачем до матеріалів справи було надано відеозапис, яким зафіксовано неодноразову вимогу поліцейського, висловлену позивачу, про пред`явлення посвідчення водія, попередження водія про те, що відносно нього буде складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте позивач дані вимоги не виконав, повідомивши, що він взагалі був вдома та не керував транспортним засобом.

Позивач наголошує, що відповідач не мав визначених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для зупинки його транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія пред`явити поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом та документи на транспортний засіб.

При цьому, під час зупинки транспортного засобу водію повідомили причину зупинки, а саме транспортний засіб рухався під час комендантської години та на вимогу патрульних поліцейський зупинитись, яка була подана проблисковими маячками червоного кольору та звуковим сигналом, жодним чином не реагував.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Указом Президента України від 24.02.2022, № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з п. 6, 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: 6) встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів; 7) перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року за № 1455 затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, який визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі Порядок №1455).

Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 06.11.2023 року № 619-ОД «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації -начальника обласної військової адміністрації від 25.05.2023 № 205-ОД» установлено з 00 год. 00 хв. 09.11.2023 року на території Сумської області комендантську годину з 23:00 до 05:00 години, у тому числі шляхом заборони перебування громадян у встановлений період доби на вулицях та інших громадських місцях без спеціально наданих перепусток, а також руху транспортних засобів.

На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано.

Судова колегія зазначає, що в умовах воєнного стану на територіях, де введено комендантську годину, потрібно неухильно дотримуватися встановлених обмежень та заборон.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1456 затверджено Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану (далі Порядок перевірки документів).

Положеннями вказаного Порядку визначено правову основу перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, якою є, окрім іншого, Кодекс України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема: порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Відповідно до п.п. 7 та 8 Порядку перевірки документів уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у разі порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

У разі ж відсутності в особи документів, передбачених пунктом 7 цього Порядку, уповноважена особа затримує таку особу для її встановлення на строк, передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 13 липня 2024 року о 01 годині 29 хвилин на вулиці Горького, 25 в с. В`язовому Охтирського району Сумської області керував транспортним засобом ВАЗ 21093 ДНЗ НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом без відповідної категорії В, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП, під час дії комендантської години.

Колегія суддів вважає, що даному випадку безсумнівно транспортний засіб позивача був правомірно зупинений у відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".

Проте, під час розгляду адміністративної справи інспектор поліції помиоково кваліфікував дане правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, як порушення п. 2.1.а Правил дорожнього руху, а керування даним транспортним засобом без відповідної категорії В.

Наведене спростовується наданим позивачем до суду посвідченням водія серії НОМЕР_2 , виданого 07 вересня 2002 року ДАІ ГУ УМВС України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має категорії транспортних засобів А,В,С. / а.с. 8/.

Разом з тим, колегія суддів уважно дослідивши надані відповідачем відеозаписи, наголошує на тому, що в даному випадку позивач керував транспортним засобом під час дії комендантської години, при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, інспектор поліції помилково кваліфікував дане правопорушення ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Враховуючи наведене при притягненні особи до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП слід довести, що особа керувала транспортним засобом та не мала при собі або не пред`явила поліцейському на його вимогу для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, наданий відповідачем відеозапис підтверджує те, що позивач не пред`явив жодного документа на місці зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим дійсно порушив вимоги п.п.2.1 ПДР України.

Також, колегія суддів звертає увагу, що водію було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу та суть його правопорушення, роз`яснено справа особи, згідно ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України.

Таким чином, позивачем не дотримано вказаних вимог законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в той час, як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама незгода з інкримінованим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не було надано оцінки вищенаведеним правопорушенням, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати приписи п.4 ч.3 ст.286 КАС України та змінити захід стягнення, визначений постановою серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року, з ч.2 ст.126 КУпАП на застосування до ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП в сумі 425 грн. за порушення вимог п.п.2.1 ПДР України.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2024 року по справі № 583/4362/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2024 по справі № 583/4362/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Інспектора Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Альохіна Руслана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2593822 від 13.07.2024, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити.

Змінити захід стягнення, визначений постановою серії ЕНА № 2593822 від 13 липня 2024 року, з ч.2 ст.126 КУпАП на застосування до ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП в сумі 425 грн. за порушення вимог п.п.2.1 ПДР України.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 23.10.2024 року