Справа № 160/21758/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу,
12 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є працівником ПАТ «АМКР», який був включений до списку заброньованих осіб підприємства. Після оформлення процедури бронювання, з дотриманням вимог профільного законодавства, ОСОБА_1 08.11.2023 було видано посвідчення НОМЕР_2 від 08.11.2023 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . У посвідченні вказано, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 надано відстрочу від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оформлення відстрочки від призову. Тобто строк дії вказаної відстрочки спливає 08.05.2024. Однак, відповідач в порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку бронювання військовозобов`язаних, достеменно володіючи інформацією про наявність у громадянина відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оформлення відстрочки з 08.11.2023, начальник ОРТЦК, будучи військовою службовою особою, яка обіймає посаду пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків та виконує такі обов`язки за спеціальним дорученням командування, підполковник ОСОБА_2 прийняв рішення про призов на військову службу під час мобілізації громадянина, тобто вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень. Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач, уважає, що наказ про призов його на військову службу є протиправним та підлягає скасуванню, а Позивач має бути негайно звільненим з військової служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху.
На виконання вимог ухвали суду від 14.08.2024 року, представником позивача 19 серпня 2024 року до суду було подане клопотання про витребування доказів, а саме наказу, яким оформлено призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до якого ОСОБА_1 було призвано на військову службу під час мобілізації.
У цей же день, 19 серпня 2024 року, до суду надійшло клопотання представником позивача про приєднання до матеріалів справи оскаржуваного наказу від 29.04.2024 року № 122.
22 серпня 2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, яка доставлена до електронного кабінету відповідача.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
На адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву представником зазначено, що від ПАТ «АМКР» до відповідача 30.04.2024 року надійшло повідомлення про анулювання номера посвідчення про відстрочку позивача. У зв`язку з непідтвердженим бронюванням Позивача було викликано до Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_3 з іншими працівниками ПАТ «АМКР» до відповідальної посадової особи майора ОСОБА_3 . 29.04.2024 року Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було призначено військовозобов`язаного ОСОБА_1 до команди НОМЕР_1 та призвано 30.04.2024 року на військову службу під час загальної мобілізації. На момент призову на військову службу під час загальної мобілізації Позивач був визнаний придатним до військової служби, не був заброньований та не мав оформленої відстрочки з підстав статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а отже підлягав призову на військову службу. Виходячи з вище викладеного керівником Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано законний наказ №122 від 29.04.2024 року про призов Позивача до команди НОМЕР_1 , який не суперечить вимогам законодавства та не є протиправним. Позивача необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає. Щодо стягнення на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати. Повідомляємо, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які не є юридичними особами публічного права, не мають самостійного балансу, реєстраційних рахунків в органах Казначейства та не мають бюджетних асигнувань. Тому, Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_4 не має права та можливості сплачувати судові збори чи компенсувати понесені витрати Позивачем.
09 вересня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій представник позивача зазначив, що у своєму відзиві Відповідач, фактично визнаючи позовні вимоги, формально заперечує проти останніх, навмисно вводячи суд в оману стосовно того, що Позивач на момент призову на військову службу під час загальної мобілізації не був заброньований та не мав оформленої відстрочки з підстав статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а отже підлягав призову на військову службу, що не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується матеріалами справи, в т.ч. й посвідченням НОМЕР_2 від 08.11.2023 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання Позивачу відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, що підтверджує умисний характер вчинення протиправних дій відносно Позивача, а саме незаконність видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 . Зважаючи на вищевикладене, наявні всі правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з останнього витрат Позивача на правову допомогу у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є працівником Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Згідно з копією посвідчення № НОМЕР_2 від 08.11.2023 року про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, яке видано Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 надано відстрочку на 6 місяців тобто, до 08 травня 2024 року.
Наказом начальника Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_3 № 122 від 29.04.2024 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації в складі команди № НОМЕР_1 , зокрема солдата ОСОБА_1 (а.с.52).
Доказів ознайомлення позивача із вказаним наказом суду не надано.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 року № 452/88 ОСОБА_1 мобілізований та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 30.04.2024 року (а.с. 22).
Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» направило до Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_3 листа від 30.04.2024 року № 201.03-02/1253-1, у якому просили анулювати номер посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час працівника ОСОБА_1 (а.с. 62).
Позивач не погодившись із наказом начальника Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_3 № 122 від 29.04.2024 звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч.2ст.19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зіст.65 Конституції Українизахист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Разом із тим, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України "Про правовий режим воєнного стану"введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:
1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;
2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;
3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.
На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII(далі - Закон № 3543-XII).
Стаття 1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.2ст.4 Закону №3543-XIIзагальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч.5ст.4 Закону № 3543-XIIвид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
За змістомст.2 Закону №3543-XIIправовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України,Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ(далі - Закон №2232-ХІІ).
Частина 2статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.2 ст.2 цього Законупроходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІвід виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч. 9ст. 1 Закону №2232-ХІІщодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до п.4 ч.1ст.24 Закону №2232-ХІІпочатком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч.1ст.39 Закону № 2232-ХІІпризов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Підстави, за якими військовозобов`язаним передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені статтею 23 Закону №3543-XII.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII особливийперіод - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За правиламист.24 Закону №3543-XIIбронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Згідно з вимогамист.25 вказаного Закону бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють:
1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у разі якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів;
2) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);
3) на підприємствах, в установах і організаціях, які здійснюють виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань;
4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Військовозобов`язані, зазначені у частині першій цієї статті, не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві.
Порядок та організація бронювання, переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цимЗаконом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Під час дії воєнного стану бронювання військовозобов`язаних може також здійснюватися за списком військовозобов`язаних, поданим у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку відповідним органом державної влади, іншим державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, зазначеними в частині першій цієї статті.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану" від 03.03.2022 №194(далі також Постанова №194; чинна до 31.01.2023) установлено, що в умовах правового режиму воєнного стану бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, а також підприємствами, установами, організаціями, які задовольняють потреби Збройних Сил, інших військових формувань, населення (далі - підприємства, установи і організації), здійснюється у порядку, визначеному цієюпостановою.
Пунктами 2, 3 Постанови №194 передбачалося, що органи державної влади, інші державні органи подають Міністерству економіки погоджені Міністерством оборони пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних у відповідних сферах управління, галузях національної економіки, на підприємствах, в установах і організаціях за формою згідно з додатком 1 в друкованій формі та/або в електронній формі з відповідним обґрунтуванням.
Міністерство економіки узагальнює подані органами державної влади, іншими державними органами пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних і протягом одного робочого дня приймає відповідне рішення та надсилає його копію Міністерству оборони, а також зазначеним органам.
У рішенні Міністерства економіки зазначається строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка), який не може перевищувати шість місяців.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, про те, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, належить до військової служби за призовом.
У свою чергу статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка надається, зокрема, військовозобов`язаним, яких заброньовано на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями.
Судом встановлено, що відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 08.11.2023 року про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, яке видано Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 надано відстрочку на 6 місяців тобто, до 08 травня 2024 року (а.с 20-21).
Відтак, на момент винесення наказу 29 квітня 2024 року № 122 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , позивач мав відстрочку від призову на військову службу у строк до 08.05.2024 включно, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації станом на 29.04.2024 року.
Суд, зауважує, що отриманий відповідачем 30 квітня 2024 року листа від Публічного акціонерного товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 30.04.2024 року про анулювання номера посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, працівника ОСОБА_1 , не свідчить про правомірність наказу, оскільки станом на 29 квітня 2024 року позивач мав відстрочку від призову.
На переконання суду, в даному випадку, з огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії, який хоч і вичерпує дію фактом виконання, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при мобілізації військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову.
З урахуванням вищевказаного, суд доходить висновку про те, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час мобілізації від 29.04.2024 № 122, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Інші доводи сторін вивченні судом, проте опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення, оскільки не спростовують наявність у позивача на момент винесення оскаржуваного наказу відстрочки від призову.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Підстав для виходу за межі позовних вимог судом не встановлено.
Відповідно до частин 1, 2статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, відсутні підстави для стягнення судового збору.
Вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу, суд уважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19, від 30 квітня 2020 року у справі № 826/4466/18.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд зауважує, що станом на 23 жовтня 2024 року позивачем доказів понесення фактичних витрат на правничу допомогу суду не надано.
З огляду на зазначене вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. статті 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позону заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання наказу протиправним та його скасування задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 квітня 2024 року № 122 про призов на військову службу під час загальної мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев