Справа № 280/1054/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1054/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року в адміністративній справі №280/1054/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

визнати протиправною відмову відповідача від 28.12.2023 в зарахуванні позивачці до суддівського стажу період роботи з 02.02.1995 по 24.06.1997 на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачки стаж роботи за період з 02.02.1995 по 24.06.1997 на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні, з 06.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Вищої ради правосудді від 30.11.2023 №1161/0/15-23 її було звільнено у відставку з посади судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя. З 14.12.2023 позивачу призначене довічне грошове утримання судді у відставці. 19.12.2023 при зверненні до пенсійного органу позивачем з`ясовано, що до суддівського стажу їй не врахований період роботи з 02.02.1995 по 24.06.1997 - 2 роки 4 місяці 22 дні, передбаченого ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На звернення позивача щодо врахування зазначеного періоду до суддівського стажу відповідач, листом від 28.12.2023 відмовив у перерахунку стажу. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлений вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Враховуючи вимоги статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», законних підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачці під час обчислення (розрахунку) та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи (професійної діяльності) з 02.02.1995 по 24.06.1997, вимога щодо якого визначена законом, чинним на час призначення на посаду судді вперше, та надає право для призначення на посаду судді, немає.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, ОСОБА_1 Указом Президента України від 25 червня 1997 року №583/97 призначена на посаду судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 11 липня 2002 року № 107-IV ОСОБА_1 обрана на посаду судді місцевого Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя безстроково.

Указом Президента України від 1 червня 2004 року №597/2004 ОСОБА_1 призначена заступником голови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя.

Указом Президента України від 6 червня 2011 року № 644/2011 ОСОБА_1 переведена на роботу на посаді судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Хортицького районного суду від 05.12.2023 №6-К ОСОБА_1 відраховано зі штату Хортицького районного суду міста Запоріжжя, з 05.12.2023.

14.12.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З рішення відповідача від 18.12.2023 №03 вбачається, що відповідачем визначений страховий стаж позивачки 27 років 0 місяців 6 днів, в тому числі судді 26 років 4 місяці 28 днів. Відповідно відповідачем визначений відсоток суддівської винагороди, який належить виплачувати позивачці, як щомісячне грошове утримання судді у відставці 62%.

На звернення позивача щодо перерахунку її суддівського стажу, відповідач листом від 28.12.2023 №21817-22460/Г-02/8-0800/23 із посиланням на приписи ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначив про відсутність підстав для зарахуванням до стажу періоду роботи з 02.02.1995 по 24.06.1997 на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя.

Не погодившись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

З огляду на приписи частини першої статті 116 Закону №1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VІІІ, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судці) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 станом на 30 листопада 2023 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, обчислений відповідно до приписів ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VІІІ, становив 26 років 5 місяців 5 днів.

Разом з цим, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Приписами частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 позивач закінчила у 1995 році Українську державну юридичну академію за заочною формою навчання, отримала освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію спеціаліста юриста.

За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 9901/521/19, заочна та вечірня форми навчання у вищому юридичному навчальному закладі не зараховуються до стажу судді, який дає право на відставку.

Таким чином, до стажу роботи, що дає позивачу право на відставку, не може бути зарахована половина строку навчання в Українській державній юридичній академії.

Така правова позиція викладена у рішенні Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічний висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.

Зокрема, у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивачки на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Водночас, згідно із частиною третьою статті 127 Конституції України у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, який, з-поміж іншого, мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З урахуванням того, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України), необхідно зараховувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, три роки роботи у галузі права.

Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття юридичної освіти позивач у період із 02.02.1995 (після отримання юридичної освіти) до 24.06.1997 обіймала посади завідувача юридичного відділу, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста), відповідно, на день обрання суддею мала стаж роботи в галузі права 2 роки 4 місяці 22 дні.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначений період обраховується саме з дати здобуття позивачкою юридичної освіти, оскільки, як зазначалось вище, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 9901/521/19, заочна та вечірня форми навчання у вищому юридичному навчальному закладі не зараховуються до стажу судді, який дає право на відставку.

Відповідно, посилання відповідача на те, що позивач невірно обрахувала період своєї роботи, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду до даної справи не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 26 років 5 місяців 5 днів (ч.1 ст. 137 Закону №1402-VІІІ) та стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 2 роки 4 місяці 22 дні (ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VІІІ).

Отже, загальний стаж роботи позивача, що дає їй право на відставку з посади судді, станом на 30.11.2023 становив 28 років 9 місяців 27 днів, про що безпосередньо зазначено в рішенні Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правомірність своїх дій належними та допустимими доказами не довів.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року в адміністративній справі №280/1054/24 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року в адміністративній справі №280/1054/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко