Справа № 320/11214/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року справа №320/11214/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії, про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дарницького районної в м. Києві Державної адміністрації (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації у призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 37447984, Харківське Шосе, 76-г, м. Київ, 02121) здійснити призначення ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 з грудня 2023 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішення відповідача, яким відмовлено в призначенні адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі є протиправним, прийнятим без врахування вимог Порядку №332 та таким, що порушує її право на соціальний захист, що стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/11214/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

18.04.2024 на виконання ухвали суду від 11.04.2024 позивачем надано заяву на усунення недоліків позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №320/11214/24 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами а також вістрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за звернення до суду з цим позовом у розмірі 1211,20 грн за вимогу немайнового характеру до прийняття судом рішення по суті позовних вимог.

10.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві з надзвичайних ситуацій ознайомившись зі всіма матеріалами справи та обґрунтуванням позовних вимог, з даним позовом не погоджується повністю та вважає викладені в ньому міркування та вимоги такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають до задоволення, оскільки позивач була внутрішньо переміщеною особою до 24 лютого 2022 року, що підтверджено відповідною до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, до 24 лютого 2022 року не одержувала адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану та не надсилала заяви протягом всього періоду 25.03.2019 по 15.12.2023 стосовно скасування дії довідки у зв?язку переміщенням з тимчасово окупованої території російською федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року, а Порядок № 332 в редакції станом на виникнення даних правовідносин не передбачає виплату допомоги таким особам, то підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 25.03.2019 року по 15.12.2023 року перебувала на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

3 15.12.2023 року позивач знову перебуває на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ВПО.

13.12.2023 року, 27.12.2023 року та 24.01.2024 року позивач зверталась до Управління соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із заявами про призначення їй допомоги на проживання відповідно до п. 3 Порядку №332.

Листами від 26.12.23 № 01-05/5360 від 05.01.24 № 01-05/59 та від 02.02.24 № 01-05/553 відповідач відмовив позивачці у задоволенні її заяви, мотивуючи своє рішення тим, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 Порядку №332. Позивач, після 01.01.2022 року не була переміщена (повторно переміщена) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф.

Позивач, не погоджується із зазначеною відмовою, вважає її протиправною, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок №505).

Пунктом 2 Порядку №505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Постанови №509.

Згідно з пунктом 3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

- для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку №505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що позивач з 25.03.2019 року по 15.12.2023 року перебувала на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час з 25.03.2019 року позивач не отримувала допомоги на проживання.

Таким чином, для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку № 332 позивачем мало бути такі умови:

- отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24.02.2022;

- або бути облікованою на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», на яке міститься посилання в п.2 Порядку №332 або переміщеним з такої території.

Слід зазначити, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», на яке посилається п.2 Порядку №332, станом на 24.02.2022 м. Київ входило до цього переліку. Це свідчить про те, що позивач станом на 24.02.2022 перебувала на території, включеній до переліку зон бойових дій.

Оскільки на момент 24.02.2022 позивач була зареєстрована на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні їй допомоги як внутрішньо переміщеній особі.

Крім того, відповідно до висновку Верховного суду від 14.06.2023 у справі № 160/12308/22, внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.

Випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення певного регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Таким чином суд дійшов висновку, що порядком № 332 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як відсутність повторного переміщення.

У зв`язку з вищевказаним суд приходить до висновку, що відмова Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації у призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 є протиправною.

Як наслідок, суд зобов`язує відповідача здійснити призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 з грудня 2023 року.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відстрочення позивачу сплати судового збору за звернення до суду з цим позовом у розмірі 1211,20 грн за вимогу немайнового характеру до прийняття судом рішення по суті позовних вимог, та задоволення позову судом, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративного позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії, про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації у призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 37447984, Харківське Шосе, 76-г, м. Київ, 02121) здійснити призначення ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.12.2023 з грудня 2023 року.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.