Справа № 260/5116/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 рокум. Ужгород№ 260/5116/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить: 1) Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області №64 від 16 лютого 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09 лютого 2024 року; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 09 лютого 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період проходження військової служби з 11.05.1979 року по 06.05.1981 року та на посаді оббивальника м`яких меблів у Закритому акціонерному товаристві «Мукачівський меблевий комбінат» (Мукачівського меблевого комбінату об`єднання «Закарпатліс») з 01.07.1981 року по 20.04.1992 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 09 лютого 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Такі дії вважає протиправними, оскільки періоди роботи підтверджується записами в трудовій книжці та відповідними довідками.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що на підставі розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішенням від 16.02.2024 року відмолено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача становить 7 років 04 місяці 17 днів (з необхідних 21 рік), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відзиві на позовну заяву зазначило, що згідно наданих до заяви документів про стаж та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж позивача складає 07 років 04 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 лютого 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

За наслідками розгляду вказаної заяви від 09 лютого 2024 року та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 64 від 16.02.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутності страхового стажу 21 рік.

Як вбачається із вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 11.05.1979 р. по 06.05.1981 р., оскільки по батькові не відповідає паспортним даним та відсутній номер та дата видачі довідки. Також не зараховано архівну довідку від 11.01.2024 р. № 27, оскільки ім`я не відповідає паспортним даним.

Позивач вважає, що не зарахування спірного періоду до загального страхового стажу та відмова у призначенні пенсії за віком порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в ст. 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Так, як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачу до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 11.05.1979 р. по 06.05.1981 р., оскільки по батькові не відповідає паспортним даним та відсутній номер та дата видачі довідки. Також не зараховано архівну довідку від 11.01.2024 р. № 27, оскільки ім`я не відповідає паспортним даним.

Так, згідно військового квитка серії НОМЕР_1 від 08 травня 1979 року, позивач проходив військову службу у період з 11.05.1979 р. по 06.05.1981 р. Вказані відомості також підтверджуються записом № 4 у трудовій книжці позивача.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, як вбачається з військового білета серії НОМЕР_1 , у графі по батькові зазначено - « ОСОБА_2 ». У трудовій книжці позивача, виданій 19 вересня 1978 року у графі по батькові також зазначено - « ОСОБА_2 ». Згідно даних паспорту позивача серії НОМЕР_2 , виданого Мукачівським MB УМВС України в Закарпатській області від 16 вересня 1995 року, у графі по батькові зазначено - « ОСОБА_2 ».

Таким чином, відомості по батькові як у трудовій книжці позивача так і у військовому квитку, відповідають зазначеним по батькові паспортним даним.

Крім цього, відповідно до запису № 05 у трудовій книжці позивача, останнього 01 липня 1981 року було прийнято на роботу в «Мукачівський меблевий комбінат» на підставі наказу №120-к від 02.07.1981 року. 20 квітня 1992 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП, на підставі наказу № 47-к від 20.04.1992 року. Також, згідно записів за № 6-10 у трудовій книжці, позивачу присвоєно розряд та переведено у цех № 3 та № 4, зі шкідливими умовами праці.

Вказані періоди трудового стажу належним чином підтверджені записами трудової книжки, внесеними відповідно до вимог трудового законодавства, тому не потребують підтвердження іншими первинними документами.

При цьому, у трудовій книжці позивача були внесені виправлення імені, а саме з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », які зроблені на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 . Вказані виправлення посвідчені печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Суд зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до первинних документів покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення/видачі відповідних документів.

Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його довідках.

Неточність у літері написання імені в записах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та такі у повній мірі узгоджуються з наданими довідками, суд приходить до висновку про необхідність зарахування періоду проходження військової служби з 11.05.1979 року по 06.05.1981 року та періодів роботи з 01.07.1981 року по 20.04.1992 року, до страхового стажу позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач-2, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 16 лютого 2024 року № 64 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить, зокрема зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 11.05.1979 р. по 06.05.1981 р. та період роботи з 01.07.1981 р. по 20.04.1992 р.

Оскільки судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 лютого 2024 року № 64 та не враховано до стажу період роботи та період проходження військової служби, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою належного ефективного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати вищевказане рішення та зобов`язати відповідача-2 зарахувати до трудового стажу позивача зазначені періоди роботи та військової служби.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком, то така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішення питань що призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком не підлягає до задоволення, оскільки в разі задоволення такої суд фактично перебере на себе повноваження відповідача щодо призначення пенсії, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою належного ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 64 від 16 лютого 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби з 11.05.1979 року по 06.05.1981 року та період роботи на посаді оббивальника м`яких меблів у Закритому акціонерному товаристві «Мукачівський меблевий комбінат» (Мукачівського меблевого комбінату об`єднання «Закарпатліс») з 01.07.1981 року по 20.04.1992 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.02.2024 року, з урахуванням висновків суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька