Справа № 530/2067/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р.Справа № 530/2067/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Должко С.Р., м. Зіньків, по справі № 530/2067/24

за позовом Зіньківського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Представник Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області (далі-позивач) звернувся до Зіньківського районного суд у Полтавської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Рішенням Зіньківського районного суд у Полтавської області від 26.09.2024 по справі №530/2067/24 позовну заяву Зіньківського сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області задоволено.

Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Строк затримання рахувати з моменту фактичного затримання.

Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зіньківського районного суд у Полтавської області від 26.09.2024 по справі №530/2067/24 і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що в рішенні суду першої інстанції відсутні відомості про залучення судом для захисту інтересів ОСОБА_1 захисника (адвоката та перекладача). Також, судом першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги те, що він має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає з травня 2020 року разом з цивільною дружиною та разом з ними проживає малолітній син цивільної дружини, в вихованні та утриманні якого відповідач також бере участь.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2024 року Зіньківським сектором управління ДМС у Полтавській області був виявлений відповідач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є уродженцем м. Мурманськ та громадянином російської федерації. За наявною інформацією згідно міграційної картки вказаний іноземний громадянин останнього разу в`їхав на територію України 05.03.2014 року через КПП Щорс по паспортному документу громадянина російської федерації № НОМЕР_1 . До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою щодо документування або про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту не звертався. Обізнаний, що підстав для його подальшого перебування в Україні не має. Громадянином російської федерації, ОСОБА_1 повідомлено що в країні проживання його життю та здоров`ю нічого не загрожує.

За вчинення правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення 12.01.2022 року Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 2040 грн.. На даний час постанова іноземцем не виконана.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону, п. 5, 6 розділу. І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від 22.01.2018 № 38/77), Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області 12.01.2022 р. було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.01.2022 р.

З рішенням від 12.01.2022 року про примусове повернення з України громадянин російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознайомлений 12.01.2022 року та зобов`язався його виконати до 22.01.2022 р., що підтверджується його підписом у вказаному рішенні.

Громадянин російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав рішення Гадяцького відділу про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 22.01.2022 р.). Даний факт підтверджується інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».

За невиконання рішення Гадяцького відділу про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення 26.09.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 5100 грн.

Враховуючи викладене, відповідно до частини першої статті 30 Закону, 26.09.2024 Зіньківським сектором УДМС у Полтавській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення Гадяцького відділу про примусове повернення до країни походження або третьої країни, у відповідача відсутній дійсний паспортний документ, що дає право на виїзд, відповідач не має власного житла та офіційного джерела доходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки відповідно до рішення Гадяцького відділу УДМС у Полтавській області 12.01.2022 року було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.01.2022 року та 26.09.2024 року за невиконання рішення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 5100 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі по тексту - Закон №3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону №3773-VI, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Абзацом першим частини першої статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями частини третьої статті 30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Як встановлено частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до частини шостої статті 30 Закону №3773-VI, типове положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 31 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Частиною першою статті 289 КАС України, яка встановлює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, в редакції, чинній на час подання цього позову, передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Виходячи з наведених норм процесуального права, підставою для застосування судом до іноземця або особи без громадянства такого заходу, як затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, є:

1) ймовірність того, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

2) якщо існує ризик його (її) втечі;

3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Як встановлено та підтверджується матеріалами справ паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону, у громадянина російської федерації ОСОБА_1 відсутній.

12.01.2022 року Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області за вчинення правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 2040 грн. у зв`язку з порушенням ним правил перебування в Україні, перевищення визначених законом строків тимчасового перебування в Україні, проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України.

Згідно зі змісту наданих ОСОБА_1 письмових пояснень 12.01.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 у 2014 році приїхав у гості до рідної тітки ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 у с. Ветхалівка Гадяцького району Полтавської області. Через 2 місяці після приїзду в Україну почав працювати на пилорамі у с. Загрунівка Зіньківського району Полтавської області. Навесні 2015 року здійснив крадіжку автомобіля, за що отримав 3 роки умовного покарання. У 2016 році звільнився з роботи, не маючи коштів, здійснив крадіжку автомобіля. 03 серпня 2016 року засуджений до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 27 березня 2020 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 13 днів. Після звільнення жив і працював у с. Вирішальне Миргородського району Полтавської області. Влітку 2021 року переїхав до м. Кременчук, де знайшов роботу і по даний час там проживає і працює. Наразі тимчасово проживає за адресою АДРЕСА_2 , працює у с. Мала Кохнівка за тією адресою. До органів ДМС із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування в Україні, оформлення посвідки на тимчасове або постійне проживання не звертався з власної вини. Повідомляє про те, що на території Російської Федерації: його життю, свободі, небезпеці за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань не загрожує; не загрожує смертна кара, страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; ??його життю або здоров?ю, безпеці або свободі не загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; йому не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. На нього не поширюється дія Закону України "Про біженців або осіб, які потребують додаткового чи тимчасового захисту". Вказані пояснення надруковані зі слів ОСОБА_1 та підписані ним.

12.01.2022 р. Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.01.2022 р. Заборонено громадянину російської федерації ОСОБА_1 подальший в`їзд в Україну строком на три роки.

При цьому, позивача повідомлено про прийняте рішення про примусове повернення та про зобов`язання не пізніше 22.01.2022 року залишити територію України, що підтверджується розпискою від 12.01.2022 р. засвідченою підписом ОСОБА_1 .. Також, позивачу вручено один примірник рішення про примусове повернення з України від 12.01.2022 та повернуто паспортний документ, що засвідчено підписом ОСОБА_1 у розписці від 12.01.2022 р. (а.с.10).

Між тим вказане рішення позивачем не виконано, що ним не оспорюється.

В подальшому, у зв`язку з невиконанням позивачем вказаного рішення від 12.01.2022 року Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області неодноразово направлялися листи до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, Крюківського відділу у м. Кременчуці УДМС у Полтавській області про перевірку місцезнаходження громадянина російської федерації - ОСОБА_1 за можливою адресою перебування, зокрема, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно до відповідей Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 16.01.2022 р., 23.06.2022 р., 10.10.2022 р., 17.01.2023 р., 24.02.2023 р.,17.03.2023р.,24.04.2024 р., 24.05.2023 р., 20.06.2023 р., 31.07.2023 р., 20.09.2023 р., 30.10.2023 р., 19.01.2024 р., 10.04.2024 р., 04.07.2024 р., в ході перевірки за останнім місцем проживання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вирішальне, Миргородського району, встановлено, що останній близько двох років в даному селі не проживає. Близьких родичів на території Сергіївської ТГ та безпосередньо в с. Вирішальне у нього не має. Теперішнє його місцезнаходження не відоме. В будинку де проживав останній на даний час проживає сім?я переселенців з тимчасово окупованих територій України.

Листом Крюківського відділу у м. Кременчуці УДМС у Полтавській області від 05.07.2022 повідомлено, що за адресою АДРЕСА_2 не вдалося встановити місце проживання перебування громадянина російської федерації ОСОБА_1 , з наданих усних пояснень сусідів та власника вказаного житла стало відомо, що за вказаною адресою визначений громадянин ніколи не проживав та повідомити будь яку іншу інформацію не мають можливості так як зазначену особу ніколи не бачили. Також, зазначено, що в ході перевірки була здійснена перевірка автомайстерні, де за наявною інформацією міг працювати іноземець та за результатом перевірки не вдалося встановити місце знаходження порушника так як з наданих усних пояснень працівників вказаний громадянин ніколи не з?являвся та не працював у вказаній майстерні.

26.09.2024 року Зіньківським сектором управління ДМС у Полтавській області за вчинення правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 5100 грн. у зв`язку з порушенням громадянином російської федерації ОСОБА_1 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, перевищення ним встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, та ухилення від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийнятого Гадяцьким відділом УДМС у Полтавській області від 12.01.2022 року.

За змістом наданих відповідачем письмових пояснень від 26.09.2024 року, що містяться в матеріалах справи, відповідач рішення від 12.01.2022 р. про примусове повернення до росії виконувати не збирався, а також ОСОБА_1 зазначив, що продовжував переховуватись на території Полтавщини, деякий час проживав у місті Кременчук та ухилявся від виїзду з України, добровільно виконувати рішення Гадяцького відділу УДМС у Полтавській області не намагався.

На підставі вищезазначеного, 26.09.2024 Зіньківським сектором УДМС у Полтавській області було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Враховуюче те, що відповідач добровільно рішення про примусове повернення не виконав без поважних причин, у власноручно написаних письмових поясненнях від 26.09.2024 р. підтвердив, що рішення про примусове повернення він не збирався виконувати, більше двох років з часу прийняття рішення про примусове повернення постійно переховувався на території Полтавської області, починаючи з 2014 року свідомо перебував на території України у статусі нелегального мігранта та не вчиняв жодних дій, не звертався до відповідних органів для легалізації свого становища, то колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення, в зв`язку з чим затримання іноземця з метою подальшого примусового видворення за межі території України є законним та обґрунтованим заходом примусового впливу.

Щодо доводів відповідача, що в рішенні про примусове видворення відсутні дані, що відповідач був забезпечений захисником та перекладачем, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що рішення про примусове видворення не є предметом позову, відповідачем не оскаржено та є чинним.

Згідно до письмових пояснень ОСОБА_1 наданих Зінківському відділу УДМС у Полтавській області 26.09.2024 року, які написані відповідачем власноручно, встановлено, що ОСОБА_1 в повному обсязі володіє та розуміє українську мову, послуг перекладача та адвоката не потребує.

Також, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ПР МПТ №003041 від 26.09.2024 року, яким притягнуто відповідача до відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 було роз`яснено, що він має право: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, що підтверджується підписом відповідача.

Вказаний протокол також містить позначку, що відповідач не потребує перекладача, що засвідчено підписом ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відповідач розуміє українську мову, що підтверджується записом зробленим відповідачем в поясненнях від 12.01.2022 року, а також власноручно написаними письмовими поясненнями на українській мові, що зазначені вище від 26.09.2024 р.

Враховуюче вказане, відповідач сам відмовився від свого права на залучення перекладача та адвоката, адже зазначив, що іх не потребує. Указана обставина підтверджена відповідним підписом ОСОБА_1 як на протоколі про адміністративне правопорушення, так і в поясненнях, наданим органу міграційного контролю.

Між тим, залучення перекладача та захисника до участі в розгляді адміністративної справи є правом особи про яке він має заявити суду. У разі реальної потреби залучати перекладача орган міграційної служби в такому випадку зобов`язаний його забезпечити.

Такий правовий підхід міститься у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі №522/7918/22 та від 27 квітня 2023 року у справі № 522/11882/22.

При цьому під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про залучення до участі у справі перекладача та адвоката, на запитання суду, поставлені українською мовою, відповідач надавав відповіді.

Оскільки у спірних відносинах відповідач сам відмовився від участі перекладача та адвоката при вирішенні питання про примусове видворення, а також не заявляв клопотання у суді першої інстанції про забезпечення їх участі, при цьому складав власноручно пояснення на українській мові зазначаені вище та у суді апеляційної інстанції забезпечено участь у справі як перекладача так і адвоката, то за таких обставин колегія суддів не вважає права відповідача порушеними.

Крім того, посилання апелянта на п. 9 «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, яким передбачено, що у кожному випадку затримання іноземця більше ніж на три години щодо його примусового повернення або з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення невідкладно інформується регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно запису судового засідання суду першої інстанції від 26.09.2024 та пояснень відповідача наданих у суді апеляційної інстанції, відповідач пояснив, що його не було затримано та він сам добровільно прийшов до суду.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, що відповідач має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає з травня 2020 року разом з цивільною дружиною та разом з ними проживає малолітній син цивільної дружини, в вихованні, утриманні якого відповідач також бере участь та наявність бабусі ОСОБА_3 похилого віку, а також тітки ОСОБА_2 (інвалід ІІ групи), яким він постійно помагає, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку наявність таких обставин не звільняє останнього від обов`язку дотримання міграційного законодавства України та не змінюють факту незаконного перебування на території України відповідача, а також вказані доводи спростовані листами Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 16.01.2022 р., 23.06.2022 р., 10.10.2022 р., 17.01.2023 р., 24.02.2023 р.,17.03.2023р.,24.04.2024 р., 24.05.2023 р., 20.06.2023 р., 31.07.2023 р., 20.09.2023 р., 30.10.2023 р., 19.01.2024 р., 10.04.2024 р., 04.07.2024 р., за змістом яких в ході перевірки не встановлено місця проживання відповідача за вказаною адресою.

Таким чином, враховуючи, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не має документів, які посвідчують його законне перебування на території України, свідомо ухилявся від виконання рішення про його примусове повернення від 12.01.2022 року і не вживав будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , на строк шість місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 по справі № 530/2067/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич