Справа № 460/7992/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2024 року м. РівнеСправа №460/7992/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 майора ОСОБА_2 про відмову позивачу в перетині державного кордону від 28.06.2024;

зобов`язати відповідача утриматись від вчинення певних дій відносно позивача, а саме: утриматися від заборони перетинання позивачем державного кордону України на виїзд з України за умови відсутності законних підстав для відмови в перетині державного кордону.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.06.2024 позивач здійснював супровід для перетину державного кордону матері - ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю II групи. Проте начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону від 28.06.2024. Як підставу відмови відповідачем зазначено: відсутні підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями). Таким чином, ОСОБА_3 своє право на перетин кордону в супроводі позивача - свого сина, не реалізувала з огляду на відмову відповідача в перетині позивачем державного кордону. Покликаючись до положень Законів України «Про прикордонний контроль», «Про правовий режим воєнного стану» та «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» позивач зазначив, що не підпадає під жодну із визначених законом категорій громадян України, право на виїзд з України яких може бути тимчасово обмежено, однак отримав необґрунтовану відмову, що призвело до настання негативних наслідків для його сім`ї. Його мати була змушена їхати за кордон без супроводу в оточенні чужих та невідомих їй людей, що викликало в неї стрес та інші негативні емоції. Позивач вважає, що спірне рішення суб`єкта владних повноважень не містить жодних чітких підстав та конкретних причин, в чому полягає відмова для перетину позивачем кордону, а тому воно порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а позивачем відповіді на відзив.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, покликаючись до положень ч. 1 ст. 33 Конституції України, зазначив, що конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом, при цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указами Президента України на сьогодні в Україні введено воєнний стан. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (…Державній прикордонній службі України …) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Зазначив, що відповідач переведений на воєнний стан і здійснює заходи необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. В ході перевірки документів було встановлено відсутність документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 у редакції на час виникнення спірних відносин (далі Правила). Як вбачається з оскаржуваного рішення, у ньому міститься посилання на Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», постанову Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 та зазначено, що громадянину України ОСОБА_4 відмовлено у виїзді з України, з причин відсутності підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану. Зауважив, що станом на час виникнення спірних у цій справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежувалось законодавством. Водночас законом передбачена і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Покликаючись до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, вказав, що Урядом визначено перелік військово-облікових документів для призовників та військовозобов`язаних (для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; для резервістів - військовий квиток). Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню іншими виконавчим органами не підлягає. У зв`язку з цим, законодавчі акти України вказують на відповідні військово-облікові документи з належними відмітками, які мають значення для прийняття відповідного рішення уповноваженою посадовою особою, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України під час дії воєнного стану та проведення загальної мобілізації. Статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Надані позивачем 28.06.2024 документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, тому спірне рішення є правомірним. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченнях на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги та вказав, що позивач не порушив жодну із вимог законодавства України про мобілізацію, оскільки, будучи військовозобов`язаним, є заброньованим та на час такого бронювання не підлягає призову на військову службу. Оскаржуване рішення відповідача не може вважатись обґрунтованим та таким, яке прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, оскільки в ньому не наведено конкретних законодавчо аргументованих причин для відмови позивачу в перетині державного кордону, а тому є протиправним. Посилання на правовий режим воєнного стану та мобілізацію не є безумовною підставою для відмови позивачу в перетині державного кордону. Обмежень для виїзду позивача за кордон для супроводу його матері немає. Правових підстав для відмови у перетині позивачем кордону немає.

Ухвалою від 17.10.2024 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву, встановлений ухвалою від 25.07.2024.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 14.12.1999 Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області.

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 17.06.2024 №2024/007037542 зареєстроване місце проживання позивача з 14.04.2010 за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою також проживає матір позивача ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання з 03.05.2024), ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 18.12.1996 Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області; пенсійним посвідченням від 21.02.2024 серії НОМЕР_3 ; витягом з Реєстру територіальної громади від 03.05.2024 №2024/004461779; свідоцтвом про народження від 27.01.1983 серії НОМЕР_4 ; витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.07.2024 №1342/05-30/24.

28.06.2024 позивач разом із ОСОБА_3 прибули до міжнародного пункту пропуску «Грушів-Будомєж» з метою перетинання державного кордону на виїзд з України.

28.06.2024 начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 з причин: відсутності підстав для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями).

Вважаючи таке рішення службової особи відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи по суті публічно-правовий спір, суд враховує таке.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, воєнний стан діє на даний час.

Президент України Указом № 64/2022 (пункт 2) доручив військовому командуванню (зокрема, командирам військових з`єднань, частин Державної прикордонної служби України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII).

Статтею 1 Закону № 389-VIII визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону № 389-VIII).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

За змістом ч. 1 ст. 20 Закону № 389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон №1710-VI) перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (далі Закон №3857-XII).

Стаття 2 Закон №3857-XII визначає документи, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Відповідно до статті 3 Закону №3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону (ч. 1).

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (ч. 2).

27.01.1995 Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. 3 Закону №3857-XII прийнято постанову № 57, якою затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила №57), за приписами пункту 1 якого такі визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.

За змістом абзаців 1 - 7 пункту 2 Правил №57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи (абз. 10 п. 2 Правил №57).

Згідно з абз. 1, 4 пункту 2-1 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема:

особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Суд зауважує, що пунктом 2-6 Правил №57 також визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

За приписами пункту 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Таким чином, положення пункту 2-6 Правил №57 визначає наявність у військовозобов`язаних в умовах дії воєнного стану права на перетин державного кордону з підстав наявності у них відстрочки від призову під час мобілізації, наданої, зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.

Водночас, вказана норма встановлює обмеження щодо реалізації такого права громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а саме: такі громадяни повинні мати статус військовозобов`язаного, а також мати відстрочку від призову під час мобілізації.

При цьому згідно з ч. 7, 8 статті 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 20 Закону № 389-VIII визначено, що у період дії воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить на користь того, що при супроводженні одного із батьків з числа осіб з інвалідністю I чи II групи для виїзду за межі України громадянин України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, крім документів, визначених статтею 2 Закон №3857-XII та абзацами 1 - 7 пункту 2 Правил №57, повинен мати документи (їх нотаріально засвідчених копії), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, документи, що підтверджують спільне проживання, або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд (абз. 1, 4 пункту 2-1 Правил №57), а також військово-обліковий документ (ч. 4 ст. 20 Закону № 389-VIII).

Абзацом 8 частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 (далі Порядок №559), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Суд зауважує, що згідно з пп. 8 п. 8 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі містить такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності) відомості про наявність відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів.

Аналогічні відомості має містити і військово-обліковий документ на бланку.

Так, пунктом 10 Додатку 1 до Порядку №559 встановлено, що у графі 8 зазначається підстава (за наявності), за якою військовозобов`язаний або резервіст має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а призовник - від направлення для проходження базової військової служби, відповідно до законів України.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що законодавчі акти України вказують на відповідні військово-облікові документи з належними відмітками, які мають значення для прийняття відповідного рішення уповноваженою посадовою особою, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України під час дії воєнного стану та проведення загальної мобілізації.

У позовній заяві позивач не наводить переліку документів, які були надані ним під час здійснення прикордонного контролю 28.06.2024 у пункті пропуску через державний кордон України «Грушів Будомєж».

У зв`язку з чим, суд виходить з того, що долучені до позовної заяви докази (копія паспорта ОСОБА_1 ; копія витягу від 17.06.2024 №2024/007037542; копія паспорта ОСОБА_3 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ; копія витягу від 03.05.2024 №2024/; копія паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_1 ; копія паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ) відповідають документам, наданим позивачем 28.06.2024 у вищевказаному пункті пропуску для здійснення прикордонного контролю. Крім витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.07.2024 №1342/05-30/24, оскільки він не підтверджує факт надання його при здійсненні прикордонного контролю, адже такий витяг виданий пізніше в часі, ніж прийняте спірне рішення (28.06.2024).

Відповідач у відзиві цього не заперечив.

Суд зауважує, що серед вказаного переліку документів відсутні документи, що підтверджують спільне проживання особою з інвалідністю ІІ групи матір`ю позивача, або акт встановлення факту здійснення догляду за нею, або документи (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, а також відсутній військово-обліковий документ, який підтверджує наявність у нього статусу військовозобов`язаного та наявність наданої йому відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.

Про інші обставини позивач у позові не вказує.

Враховуючи викладене, суд у вимірі обставин цієї справи констатує, що документи, які надав позивач 28.06.2024 для перетину державного кордону, у своїй сукупності не підтверджують, що він має право на його перетин в умовах дії воєнного стану відповідно до абз. 1, 4 пункту 2-1, пункту 2-6 Правил №57.

При цьому, покликання представника позивача, викладені у запереченні, на те, що позивач не порушив жодну із вимог законодавства України про мобілізацію, оскільки будучи військовозобов`язаним, є заброньованим та на час такого бронювання не підлягає призову на військову службу, суд не бере до уваги, адже з долученого до заперечення електронного військово-облікового документа слідує, що він сформований лише 13.07.2024, а також те, що у позивача відсутня відстрочка, в тому числі й на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII. Крім того, за змістом такого військово-облікового документа позивач є заброньованим до 05.11.2024 як «водій».

Згідно з частиною першою статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на проаналізовані вище правові норми, оцінивши всі наведені учасниками справи аргументи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що спірне рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами України, це рішення відповідає визначеним у частині другій статті 2 КАС України критеріям, а тому є правомірним. Доводи позивача правомірності рішення суб`єкта владних повноважень не спростовують.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Крім того, суд зазначає, що спірне рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому за наявності на те законних підстав, які дійсно надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2023 у справі № 160/14641/22, від 27.09.2023 у справі № 380/16876/22, від 26.10.2023 у справі № 260/3428/22, від 23.05.2024 у справі №380/16591/22.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко