Справа № 131/674/24
Суддя: Шпортун С. В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/674/24
провадження № 2-а/136/9/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шпортун С.В.

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - інспектора СРПП ВП №3 Вінницького районного управління патрульної поліції у Вінницькі області лейтенанта поліції Салій Аліни Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом до Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, (далі відповідач 1), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 26.04.2024 інспектором ВП №3 (Іллінці) Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області лейтенантом поліції Салій А.О. було винесено постанову серія ЕНА №2004756 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення п.п.9.9. б, п.2.3. в ПДР, а саме: керування транспортними засобами обладнаними засобами пасивної безпеки, будучи не пристебнутим ременем безпеки, при цьому не увімкнув аварійно-світлову сигналізацію.

Позивач вважає зазначене рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки 26.04.2024 о 14:24 год в м. Іллінці по вул.. Європейська та Незалежності він не керував транспортним засобом та не був зупинений працівником поліції, не допускав порушення ПДР, які йому інкримінуються. Оскаржувана ним постанова була складена при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього, а не за місцем вчинення, як вказано у постанові, так само не відповідають часовим проміжкам події зазначені у постанові, у протоколі та записах з нагрудної камери, що вказує на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження його вини, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ст.125 КУпАП, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях та є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Ільяшова В. подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість ініційованого позивачем позову, аргументуючи позицію тим, що 26.04.2024 о 14:24 в м. Іллінці, по вулиці Європейській, водій ОСОБА_1 , який має посвідчення водія НОМЕР_1 , керував транспортним засобом BMW 316, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та порушив ПДР, а саме: п.2.3.в - безпеку дорожнього руху, тобто був не пристебнутий ременем безпеки на підставі та під час зупинки; п.п.9.9.б. - не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Інспектором СРПП відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 було встановлено та зафіксовано на відео реєстратор факт керування позивачем транспортним засобом та незабезпечення безпеки дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.121 та ст.125 КУпАП. За наслідками розгляду справи, зібрані у справі докази, за внутрішнім переконанням інспектора, давали підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого винесено постанову серії ЕНА № 2004756 від 26.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення в межах санкції частини статті з числа більш серйозного правопорушення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Крім цього, звернуто увагу суду, що на розгляді суду перебуває інша справа №131/670/24 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Позивачем ОСОБА_1 у визначений строк було подано до суду відповідь на відзив, у якому останній вказує на те, що відповідачем не зазначено в оскаржуваному рішенні так і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом в час, день та місці зафіксованому у постанові, а відтак виконання ним функцій водія, який може бути суб`єктом правопорушення, яке йому інкримінується, що є підставою для закриття провадження у справі та скасування оскаржуваного ним рішення.

Відповідно до розпорядження голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 14.05.2024 за №3/2024 позовна заява ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектора СРПП ВП №3 Вінницького районного управління патрульної поліції у Вінницькі області лейтенанта поліції Салій Аліни Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, передана за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області як більш територіально наближеного суду, у зв`язку із неможливістю утворення в Іллінецькому районному суді Вінницької області складу суду для розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.05.2024 було прийнято до провадження Липовецького районного суду даний адміністративний позов, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та залучено до участі у справі в якості: співвідповідача - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (далі відповідач 2); в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні відповідача - інспектора СРПП ВП №3 Вінницького районного управління патрульної поліції у Вінницькі області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі третя особа).

Ухвалою суду від 27.05.2024 було задоволено заяву та продовжено Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування позиції по справі на 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

02.07.2024 ухвалою суду було залишено без розгляду клопотання позивача про здійснення переходу у справі з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, утім суд з власної ініціативи здійснив перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

18.07.2024, 20.08.2024, 03.09.2024, 11.10.2024 ухвалами суду задоволено заяву представника відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

02.09.2024 протокольною ухвалою прийнято до розгляду адміністративний позов із виправленою опискою в частині позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали, зіславшись на обставини зазначені у заявах по суті. Окрім цього, представник позивача в судовому засіданні зазначила, що із відеозапису встановлено дві події, які відбувались 26.04.2024, зокрема: перша - коли позивач здійснив самостійно зупинку транспортного засобу в АДРЕСА_1 з метою здійснення телефонного дзвінка та вирішення особистих справ шляхом переписки у мобільному телефоні; друга коли працівники поліції під`їхали до нього, при цьому не вживали будь-яких заходів до зупинки транспортного засобу та виявили при спілкуванні ознаки наркотичного сп`яніння, що послугувало підставою для проведення огляду в установленому законом порядку, тоді як матеріали, що є предметом розгляду були оформлені в медичному закладі з метою забезпечення законності проведення такого огляду та фіксування правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наслідками розгляду якого було прийнято рішення про закриття провадження у справі №131/670/24. Вказала, що за обставин даної справи, склад правопорушень, що інкриміновано ОСОБА_1 виключається, що є підставою для закриття провадження у справі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вказував, що у зазначений у оскаржуваній ним постанові час, день та місце він не керував транспортним засобом, утім іншої події, у зв`язку із чим відносно нього складались матеріали за ч.5 ст.121 та ст.125 КУпАП не було.

Представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, покладаючись на аргументи зазначені у відзиві. Додатково пояснила, що на підтвердження керування позивачем транспортним засобом у день, час та місці без пристебнутого ременя безпеки є візуальне спостереження працівником поліції та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, що й стало причиною зупинки у співставленні із необхідністю перевірки документів працівниками поліції, так як на всій території України введено воєнний стан. Окрім цього, із відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 вживав заходів до руху транспортного засобу навіть після повідомлення йому про порушення ПДР працівником поліції, отож є суб`єктом який має нести відповідальність за ч.5 ст.121, 125 КУпАП.

Представник відповідача Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектор СРПП ВП №3 Вінницького районного управління патрульної поліції у Вінницькі області лейтенанта поліції Салій А.О. в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечували щодо позову, утім своїх мотивів не навели.

З огляду на викладене, суд не вбачав правових підстав для відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності встановив, що 26.04.224 о 14:31 годині в м. Іллінці по вул.. Вільшанська (Енгельса) інспектором відділу поліції №3 (смт. Іллінці) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Салій Аліною Олександрівною було винесено постанову серії ЕНА № 2004756 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 (посвідчення водія НОМЕР_1 ), транспортний засіб BMW 316, державний номерний знак НОМЕР_2 , оригінал якої був предметом дослідження (а.с.15 а).

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 26.04.2024 о 14:24 в м. Іллінці, по вулиці Європейська, ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, при цьому не увімкнув аварійно світлову сигналізацію, чим порушив п.п.9.9.б. ст..125 та п.2.3.в ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.

За наслідками розгляду справи на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Копію постанови не було вручено ОСОБА_1 , у зв`язку із його відмовою від її отримання 29.04.2024.

Позивач, не погодившись із рішенням посадової особи суб`єкта владних повноважень, вважаючи його незаконним, звернувся в межах строку до суду із даним позовом.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулює Закон України «Про дорожній рух» (далі Закон), який визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 зазначеного Закону, Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відносини, які виникли між сторонами у даній справі врегульовано також положеннями Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, у яких випадках поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).

Відповідно до ч.1 ст.32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, зокрема: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

Відповідно до пп. «а» п.2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпункт 2.4 Правил дорожнього руху встановлює, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп.2.1.

Як було встановлено, позивачеві інкримінується порушення п.2.3. «в» та п.9.9. «б» ПДР, у зв`язку із чим його притягнуто до відповідальності за ст.125, ч.5 ст.121 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 2.3.в. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до вимог пункту 9.9.б. Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

За порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена відповідальність ч.5 ст.121 КУпАП, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.125 КУпАП передбачена відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, у виді попередження.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок про те, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, а водій на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пп.2.1. Правил.

Відповідно до частини 1 статті 22 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, частини 5 ст.121, 125 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП визначено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка окрім іншого має містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; докази на підтвердження вини особи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отож притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами та дотримання правомірної правової процедури, яка має передує розгляду справи та винесенню рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП визначено поняття доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Такими доказами є пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (п.1).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач заперечує свою вину у вчиненні інкримінованих йому порушень ПДР зазначених інспектором Відділу поліції №3 (смт. Іллінці) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 у постанові серії ЕНА № 2004756, вказуючи, що він не керував транспортним засобом, не є суб`єктом відповідальності, а допущені при складанні оскаржуваної постанови порушення є суттєвими та вказують на її незаконність.

На підтвердження доводів сторонами було надано до суду в якості доказу відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який був безпосереднім предметом дослідження в судовому засіданні, з якого встановлено, що 26.04.2024 об 11:55 годині в об`єктив камери службового автомобіля потрапляє транспортний засіб BMW 316, номерні знаки якого не можливо встановити в силу його руху. Об 11:58 год 26.04.2024 камерою службового автомобіля зафіксовано, як на обочині проїжджої частини транспортний засіб BMW 316, реєстраційний номер НОМЕР_2 не рухається, при цьому, спрацювали фари стопів та із вихлопної системи здійснюється випуск продуктів згорання. У подальшому відео фіксація продовжується о 12:58 годині 26.04.2024, де працівник поліції біля транспортного засобу попереджає водія, який відрекомендувався ОСОБА_1 , що ведеться відео фіксація та необхідність надати документи, утім він відповів, що зупинився аби відписатись негайно в мобільному телефоні, після чого працівник поліції вказує, - «чому не користуєтесь ременями безпеки, чи у Вас стоять заглушки?», на що водій не відповідає, а також працівник поліції озвучує про необхідність користуватись аварійною сигналізацією у разі вимушеної зупинки. Окрім цього, працівник поліції вказав на виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , що стало підставою для подальшого проведення огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, про що зафіксовані на відеозаписі, за наслідками якого складено матеріали про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 та ч.5 ст.121 КУпАП саме у медичному закладі працівниками поліції.

Обставини щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП та закриття провадження у справі (справа (131/670/24), у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, сторонами спору визнавались, отож доказуванню не підлягають у даній справі.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо невиконання ним функцій водія, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Із переглянуто відеозапису встановлено, що технічна дія роботи транспортного засобу BMW 316, реєстраційний номер НОМЕР_2 зафіксована 26.04.2024 об 11:58 год камерою службового автомобіля, як на обочині проїжджої частини в автомобілі спрацювали фари стопів та із вихлопної системи здійснюється випуск продуктів згорання, утім автомобіль не рухався. Тоді як по збігу години о 12:58 годині 26.04.2024, працівник поліції біля автомобіля повідомляє ОСОБА_1 про те, що він не був пристебнутий та не увімкнув аварійну сигналізацію у випадку вимушеної зупинки транспортного засобу та виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, факт керування та часовий проміжок у годину не має жодних логічних пояснень та не спростовується зібраними у справі доказами та не може бути розцінено судом як описка за встановлених обставин справи.

Отож зібрані у справі докази не підтверджують виконання позивачем функцій водія 26.04.2024 об 11:58 год, коли було зафіксовано камерою службового автомобіля роботу транспортного засобу, що могло б розцінюватись як технічна дія приведення транспортного засобу у рух чи зупинку руху.

Окрім цього, як було встановлено ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.3. «в» та п.9.9. «б» ПДР.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 не користувався ременями безпеки у автомобілі обладнаному засобами пасивної безпеки, оскільки в камеру об`єктиву вказані обставини не потрапили, а позивач такий факт категорично заперечував на відеозаписі.

Окрім того, висунуте позивачеві обвинувачення на порушення пункту 9.9.б. Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар також є недоведеним, оскільки відсутні докази зупинки працівниками поліції транспортного засобу позивача, а денна пора доби виключала засліплення водія.

Суд вважає неспроможними доводи сторони відповідача на доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та ст.125 КУпАП як в ізуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції, оскільки візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, тоді як із відеозапису таких обставин не встановлено, інспектор ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, а інших належних та допустимих доказів для виключення сумнівів щодо обставин які заперечуються позивачем суду стороною відповідача не надано.

Суд також зазначає, що сам по собі опис адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.

При цьому, за обставин даної справи та відображених у змісті постанови часу, дати та місця, які не відповідають фактичним обставинам, що відображені на відеозаписі, вона не може бути належним та допустимим доказом вини позивача.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з урахуванням вимог ч.2 ст.9, п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, 125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат у справі судом встановлено, що позивачем при пред`явленні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн (а.с. 1).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають та становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605, 60 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року N 730 передбачено, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області є окремим територіальним органом Національної поліції , тоді як ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області є структурним підрозділом та входить до складу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Таким чином, судові витрати на суму 605,60 грн., які понесені позивачем підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Вінницькій області, решту 605,60 грн слід повернути позивачеві як сплачений судовий збір у більшому розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектора СРПП ВП №3 Вінницького районного управління патрульної поліції у Вінницькі області лейтенанта поліції Салій Аліни Олександрівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2004756 від 26.04.2024 винесену інспектором ВП №3 (Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій лейтенантом поліції Салій А.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень 00 коп., а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплачений відповідно до платіжного документу від 03.05.2024.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 10-ти днів із дня його проголошення (ч. 4 ст. 286 КАС України) безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.10.2024.

Суддя Світлана ШПОРТУН