Справа № 600/2293/24-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2293/24-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

18 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок при звільненні з військової служби з порушенням строків, встановлених статтею 116 Кодексу законів про працю України. Так, позивач звільнився з військової служби та був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 01 серпня 2023 року, в той час як остаточний розрахунок при звільненні було проведено відповідачем лише 27 квітня 2024 року на виконання рішень судів у справах №600/6629/23-а та №600/6599/23-а. Таким чином, оскільки відповідачем на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини не було проведеного повного та остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, а виплачуючи заборгованість відповідач не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні, то позивач вважає, що він набув право на нарахування та виплату йому середнього забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 02 серпня 2023 року по 01 лютого 2024 року (включно).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 02 серпня 2023 року по 01 лютого 2024 року (включно).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а скарга позивача частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 липня 2023 року №585-ОС із ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 серпня 2023 року №589-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 01 серпня 2023 року.

Крім цього, названим вище наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 : премію у розмірі встановлених відсотків окладу за 01 серпня 2023 року; грошову компенсацію за 35 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та 23 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення; грошову компенсацію за невикористані 126 календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з архівною відомістю №1 за період з січня 2023 року по грудень 2023 року позивачу у серпні 2023 року (місяць звільнення з військової служби) виплачено грошове забезпечення у розмірі 294918,71 грн., до якого включено такі види виплат: винагорода за бойове чергування (105,60 грн.); компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій (158376,96 грн.); оклад за військовим званням (43,23 грн.); посадовий оклад (159,03 грн.); разова грошова винагорода ветеранам (1000,00 грн.); надбавка за кваліфікацію (7,95 грн.); індексація (27899,86 грн.); надбавка за особливості проходження служби (169,90 грн.); компенсація за підйом житла (2684,00 грн.); компенсація за речове майно (33000,00 грн.); компенсація невикористаної щорічної відпустки (72903,68 грн.); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (23,85 грн.); надбавка за вислугу років (80,90 грн).

Як вбачається із відомостей системи «Діловодство спеціалізованого суду» та Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №600/6629/23-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення перерахунку та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги виплаченої у 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 рр. та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по лютий 2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги виплаченої у 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 рр. та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по лютий 2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Крім цього, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі №600/6599/23-а, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо застосуванні із березня 2020 року по травень 2023 року, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із березня 2020 року по травень 2023 року, грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, з урахуванням проведених виплат.

У березні 2024 року адвокатом Каверіним С.М., діючого в інтересах ОСОБА_1 , було подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому він просив, зокрема, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Листом від 30 березня 2024 року №10/5585-24-Вих відповідач повідомив адвоката Каверіна С.М. про відсутність правових підстав для нарахування та виплати середнього заробітку ОСОБА_1

27 квітня 2024 року на виконання судових рішень у справах №600/6629/23-а та №600/6599/23-а ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) проведено розрахунки із ОСОБА_1 на суму 15686,66 грн. (на виконання рішення суду у справі №600/6629/23-а) та на суму 346722,58 грн. (на виконання рішення суду у справі №600/6599/23-а), що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 .

Вважаючи, що відповідачем порушено строки проведення остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та не погоджується з не визначенням судом першої інстанції конкретної суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з якою при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження військової служби, чітко не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум звільненим військовим, з метою забезпечення принципу рівності прав та недискримінації у трудових відносинах Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, відтак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби та пов`язані з обов`язком провести виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні з роботи (зі служби).

Таким чином, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби (такий висновок Верховного Суду викладений також у постановах від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19 та від 20.05.2020 у справі №816/1640/17)

Крім того, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, де Велика Палата зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначено також, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як наслідок, бездіяльність відповідача щодо проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягали задоволенню.

При цьому, колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції в частині не визначенням судом першої інстанції конкретної суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, колегія суддів звертає увагу, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, а саме, встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Отже, з 19.07.2022 за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.

З матеріалів справи встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1 095,47 грн. (а.с. 18).

За період з період з 02.08.2023 до 01.02.2024 розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 201 566,48 грн. (1 095,47 грн. *184 дні - шість місяців).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 420/573/23 від 19 вересня 2024 року. Зокрема, Суд зауважив, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 360/380/23.

При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом визначенням судом першої інстанції конкретної суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючись щодо доводів апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів зауважує, що останній розрахунок відповідачем проведений 27.04.2024 року, водночас, до суду з даним позовом позивач звернувся 27.05.2024 року, тобто в межах строку визначеного КАС України, а тому доводи апелянта є безпідставними та необгрунтованими.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії змінити виклавши третій абзац резолютивної частини рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року наступним чином:

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 02 серпня 2023 року по 01 лютого 2024 року (включно) в сумі 201 566,48 грн. (двісті одна тисяча п`ятсот шістдесят шість гривень сорок вісім копійок).

В решті рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.