Справа № 363/4894/24
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22.10.24 363/4894/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Київській області (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 18.09.2024 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції на блокпосту, що розташований на вул. Свято-Покровська у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області. Під час перевірки документів відносно ОСОБА_1 працівником поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області було винесено постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за фактом того, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом користувався засобом зв`язку, що не обладнаний технічними пристроями, що дозволяють вести перемовини без допомоги рук, внаслідок чого порушив п. 2.9д ПДР України.

Вказану постанову серії ЕНА № 074341 від 18.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 вважає протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки будь-яким належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не доведена, зокрема, відсутні докази на підтвердження факту використання ОСОБА_1 засобів зв`язку під час керування транспортним засобом.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 27.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для реалізації відповідачем свого процесуального права шляхом подачі заяви по суті справи.

До судового розгляду від відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено заперечення проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідачем до відзиву долучено диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, з якого безпосередньо вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , 18.09.2024 року у с. Нові Петрівці Київської області на вул. Свято-Покровська тримав праву руку з мобільним телефоном біля вуха, що свідчить про використання ОСОБА_1 засобів зв`язку, не обладнаних технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Отже, відповідно до змісту наведених відповідачем заперечень матеріали справи підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9д ПДР України, а відповідно факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні є способом уникнення відповідальності. У зв`язку з цим Головне управління Національної поліції в Київській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До судового розгляду від позивача ОСОБА_1 також надійшла відповідь на відзив. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тобто особливості у справах, що виникають з позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , визначаються приписами ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив), тобто чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості подання відповіді на відзив та заперечень проти відповіді в межах даної категорії справи. На цьому судом було наголошено і в ухвалі від 27.09.2024 року, якою також встановлено процесуальний строк лише для подання відзиву на позовну заяву.

З урахуванням вищевикладеного, відповідь на відзив, що була подана позивачем ОСОБА_1 , не може бути врахована судом під час розгляду позовних вимог по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

З постанови серії ЕНА № 3074341 від 18.09.2024 року про накладення адміністративного стягнення (а.с.11) вбачається, що 18.09.2024 року о 10 год. 25 хв. на вул. Свято-Покровська у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , користувався засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Тим самим, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9д ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пп. «д» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, має альтернативно визначене діяння, серед якого є здійснення користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що конкретна особа під час здійснення керування конкретним транспортним засобом користувалася засобами зв`язку, які не обладнані для їх використання без допомоги рук. При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження або спростування фактичних обставин справи. Позивач підтвердив та визнав, що 18.09.2024 року о 10 год. 25 хв. на вул. Свято-Покровська у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області він дійсно керував автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 . У той же час, позивачем було заперечено факт використання засобів зв`язку під час руху транспортного засобу.

До судового розгляду у встановлений судом строк від Головного управління Національної поліції у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, до якого на обґрунтування правомірності спірної постанови та правомірності притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, було долучено відеозапис з камери відеоспостереження.

При дослідженні DVD-R диску судом встановлено, що на ньому міститься файл з відеозаписом «2-2-2fa98190-8a1c-11ef-9846-2b550a4b29a6» тривалістю 01 хв. 00 сек., а також файл цифрового підпису. Вказаний відеозапис зроблено на камеру відеоспостереження, що розташована біля АЗС, яке знаходиться перед блокпостом на вул. Свято-Покровська у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області. Обставини та події, зафіксовані на відеозаписі, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи.

За результатами дослідження відеозапису судом встановлено, що на проміжку часу з 00 хв. 00 сек. по 00 хв. 20 сек. на відеозаписі вбачається наявність автомобіля марки Mitsubishi, який рухається у крайній лівій смузі дорожнього руху, у ході чого вмикає покажчик правового повороту. Якість зображення відеозапису дає можливість розпізнати лише літери державного номерного знаку, якими є «КА» та «КХ», що співпадають з літерами номерного знаку автомобіля ОСОБА_1 .

У той же час, надана якість відеозапису не дає можливість взагалі розпізнати цифри державного номерного знаку транспортного засобу Mitsubishi, впізнати особу, яка перебуває за кермом цього автомобіля, у тому числі внаслідок відблискування лобового скла автомобіля. З відеозапису також вбачається, що особа, яка перебуває за кермом автомобіля, дійсно тримає праву руку біля правового вуха під час руху транспортного засобу, однак безпосередньо підтвердити, що особа тримає саме засіб зв`язку, а тим більше такий, що не обладнаний для його використання без допомоги рук, з відеозапису неможливо.

Таким чином, з наданого відеозапису неможливо встановити, що зображений автомобіль Mitsubishi є автомобілем ОСОБА_1 , який зазначений у спірній постанові, хоча і дає можливість це припускати. Крім того, з відеозапису неможливо встановити, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 , а також підтвердити, що саме ОСОБА_1 під час руху на цьому автомобілі користувався засобами зв`язку, які не обладнані технічно для їх використання без допомоги рук.

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, зокрема, відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції, які б починалися безпосередньо після подій, що зображені на відеозаписі з камери відеоспостереження, або будь-яких інших відеозаписів, у тому числі з інших ракурсів, суду не надано. Отже, вищезазначені сумніви щодо фактичних обставин, які мають значення для констатації вчинення ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України, з наявних матеріалів справи усунути неможливо.

Таким чином, у матеріалах справи відсутня достатня сукупність належних, допустимих та достовірних доказів, з яких суд безпосередньо міг відтворити обставини та факти вчиненого правопорушення і зробити категоричний висновок, що ОСОБА_1 під час керування автомобілем користування засобами зв`язку.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у постанові про накладення адміністративного стягнення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем, використовуючи при цьому засоби зв`язку, не обладнані технічно для ведення перемовин без допомоги рук, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим, оскільки надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не дають можливості «поза розумним сумнівом» виключити можливість існування інших версій розвитку подій, про які зазначається у спірній постанові. Тобто як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення не доведені.

Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, судом встановлено необґрунтованість та неправомірність такого рішення через недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Тому позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1, 5, 7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат ним не понесено. У зв`язку з цим з ГУНП в Київській області на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Київській області (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3074341 від 18.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ) на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

Головне управління Національної поліції у Київській області (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ).

Головуючий суддя О.В. Рукас