Справа № 420/17972/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.03.2024 року №1532-2024 про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю від 07.05.2024 року громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 , прийняте начальником групи віпс (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майстром-сержантом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України - ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином Республіки Вірменія. 07.05.2024 року, під час перетину кордону з Україною в міжнародному пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» та здійснення прикордонного контролю, уповноваженим представником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 .

Підставою для відмови в перетинанні державного кордону України стала наявність винесеної постанови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.03.2024 року №1532-2024 про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 , про існування якого позивачу не було відомо. Крім того позивача було повідомлено, що підставою для винесення постанови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.03.2024 року №1532-2024 стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП України.

Вважаючи вищевказані рішення про заборону в`їзду в Україну та про відмову в перетинанні державного кордону України позивачу, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

03.07.2024 року від Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що громадянин Вірменії ОСОБА_4 виїхав з території України 11.01.2024 року в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» відповідно до рішення про примусове повернення від 09.01.2024 року №014797, прийнятого Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. При спробі в`їзду позивачем в Україну 07.05.2024 року в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» відбулось спрацювання баз даних щодо заборони в`їзду в Україну (індекс доручення «Д») та проставлено в паспортному документі позивача відмітку про заборону в`їзду в Україну із зазначенням терміну. Також відповідачем було зазначено, що доручення (індекс доручення «Д») щодо заборони в`їзду в Україну позивача було надіслано до Адміністрації Держприкордонслужби від Управління стратегічних розслідувань (УСР) в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (ДСР НПУ) з терміном дії з 02.04.2024 року по 29.03.2027 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року №280. Враховуючи вищевикладене, на думку прикордонного органу, винесене відповідачем оскаржуване рішення від 07.05.2024 року є законним, а уповноважена особа Військової частини НОМЕР_2 вчинила дії у відповідності до законодавства України.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року провадження по справі №420/17972/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та відповідно поновлено ухвалою суду від 02.08.2024 року.

Ухвалою суду від 02.08.2024 року до участі у справі №420/17972/24 в якості другого відповідача було залучено Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України та розпочато розгляд адміністративної справи №420/17972/24 спочатку в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, без виклику сторін.

15.08.2024 року від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що другий відповідач позов також не визнає та зазначає, що постанова від 29.03.2024 року №1532-2024 прийнята Департаментом на підставі довідки, яка ґрунтувалась на інформації, отриманій за результатами проведення оперативних заходів та доступ до якої обмежений. Перевіркою інформації, отриманої в законному порядку, органом НПУ було встановлено, що з метою легалізації на територію України прибув громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 , який є членом організованої злочинної групи, яка сформована на етнічній основі та має наміри вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини. Враховуючи, що позивач негативно впливає на криміногенну обстановку на території Дніпропетровської області, являється суб`єктом підвищеного злочинного впливу та те, що ці дії суперечать інтересам боротьби з організованою злочинністю, Департаментом було прийнято постанову від 29.03.2024 року №1532-2024 про заборону в`їзду позивача в Україну.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина Республіки Вірменія серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 перебуває у шлюбі із громадянкою України ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Судом за час розгляду справи встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_4 виїхав з території України 11.01.2024 року в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» відповідно до рішення про примусове повернення №014797 від 09.01.2024 року, прийняте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Підставою для прийняття Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вищевказаного рішення про примусове повернення стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою серії ПН МДН №005882 від 09.01.2024 року Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення про порушення ним ч.ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) України.

Пізніше, за твердженням представника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі УСР в дніпропетровській області ДСР НПУ) направило до Департаменту інформацію стосовно ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, членом організованої злочинної групи, яка сформована на етнічній основі та має наміри вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини. Відповідна інформація ґрунтується на матеріалах проведення оперативних заходів, доступ до яких обмежений.

Також за твердженням представника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, підставою для направлення УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ довідки до Департаменту для подальшої заборони в`їзду на територію України громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 послугувало те, що відповідно до наявної в УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ оперативної інформації, встановлено, що громадянин Республіки Вірменя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється членом організованої злочинної групи, яка сформована на етнічній основі та має наміри вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини, що негативно впливає на криміногенну обстановку на території Дніпропетровської області та те, що ці дії суперечать інтересам боротьби з організованою злочинністю.

Враховуючи вищевказане, оперуповноважений Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, розглянувши довідку та наявні матеріали (вх. ДСР НПУ №968т від 21.03.2024 року) стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Республіка Вірменія, країна постійного проживання: не встановлено, дані паспортного документа іноземця: НОМЕР_5 , та перевірши отриману інформацію в законному порядку, встановив, що з метою легалізації на територію України прибув громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 , який є членом організованої злочинної групи, що сформована на етнічній основі та має наміри вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини. Встановивши зазначене, 29.03.2024 року, керуючись абз.2 ч.1 та ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», було винесено постанову №1532-2024, якою заборонено громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 в?їзд в Україну строком на 3 роки, та зазначено, що постанова прийняття з урахуванням того, що ОСОБА_4 негативно впливає на криміногенну обстановку на території Дніпропетровській області, являється суб`єктом підвищеного злочинного впливу та те, що ці дії суперечать інтересам боротьби з організованою злочинністю.

На виконання вищевказаної постанови від 29.03.2024 року Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України було сформовано доручення від 01.04.2024 року на заборону в`їзду позивачу в Україну строком на 3 роки та направлено вказане доручення до Державної прикордонної служби України.

В матеріалах справи присутня нотаріально засвідчена заявка доньки позивача ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про запрошення в Україну свого батька, який планує відвідати України з приватною метою у період з 06.05.2024 року по 06.06.2024 року. У заяві зазначено, що донька позивача зобов`язується взяти на себе всі можливі витрати, пов`язані з перебуванням її батька в Україні.

Водночас, 07.05.2024 року під час перетину кордону з Україною в міжнародному пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» та здійснення прикордонного контролю, відбулося спрацювання бази даних Державної прикордонної служби України, та уповноваженим представником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, на виконання вищевказаного доручення Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 01.04.2024 року, було винесено рішення про відмову в перетинанні позивачем державного кордону України та відповідно проставлено в паспортному документі позивача відмітку про заборону в`їзду в Україну із зазначенням терміну заборони до 29.03.2027 року.

Не погодившись із вищевказаними рішеннями про заборону виїзду на територію України строком на 3 роки та про відмову в перетині державного кордону України, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом у справі №420/17972/24.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних позивачем рішень суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви відповідачів та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закону №3773-VI).

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Приписи статті 3 Закону №3773-VI, які кореспондуються з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну регламентовані ч.1 ст.13 Закону України №3773-VI, згідно якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За ч.3 ст.13 Закону України №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Наказом Національної поліції України від 23.10.2019 року №1077 було затверджено Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі Положення) (у редакції наказу Національної поліції України від 05.12.2022 року №859), за п.1 якого визначено, що Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Згідно з п.п.51, 53 розділу ІІІ Положення Департамент приймає в інтересах боротьби з організованою злочинністю рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, про продовження строку заборони такого в`їзду та про скасування вказаних рішень. Готує та надсилає до Державної прикордонної служби України доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства в інтересах боротьби з організованою злочинністю та повідомлення про відкликання вказаних доручень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.04.2022 року №209 було затверджено Інструкцію про порядок прийняття уповноваженим підрозділом Національної поліції України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі Інструкція).

Згідно п.2 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду) приймається уповноваженим підрозділом поліції відповідно до абзацу другого частини першої та частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в інтересах боротьби з організованою злочинністю.

Відповідно до п.3 Інструкції для прийняття уповноваженим підрозділом поліції рішення про заборону в`їзду відповідно центральним органом управління поліцією, територіальними (у тому числі міжрегіональними) органами поліції, їх відокремленими підрозділами (далі - органами (підрозділами) поліції) готується довідка, у якій зазначаються:

дані про іноземця, якому передбачається заборонити в`їзд: прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) іноземця в називному відмінку латинськими літерами, число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані паспортного документа іноземця (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання (перебування), номери засобів зв`язку;

відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема, обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

результати перевірки іноземця за інформаційними системами й обліками, у тому числі функціональними підсистемами єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол;

відомості про наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні;

строк заборони в`їзду в Україну іноземцю.

Довідка готується окремо стосовно кожного іноземця, щодо якого приймається рішення про заборону в`їзду.

За п.4 Інструкції підготовлена органами (підрозділами) поліції (крім уповноваженого підрозділу поліції) довідка разом з матеріалами, що підтверджують обставини і характер вчинення іноземцем діяння, яке суперечить інтересам боротьби з організованою злочинністю (далі - матеріали), надсилається до уповноваженого підрозділу поліції.

На підставі відомостей, викладених у довідці, уповноваженим підрозділом поліції не пізніше п`яти робочих днів готується рішення про заборону в`їзду у формі постанови про заборону в`їзду в Україну.

Якщо інформація, викладена в довідці та в матеріалах, є недостатньою для прийняття рішення про заборону в`їзду, довідка та матеріали надсилаються органу (підрозділу) поліції із зауваженнями та пропозиціями щодо усунення недоліків.

Згідно п.5 Інструкції у постанові про заборону в`їзду в Україну не допускається викладення інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до п.7 Інструкції рішення про заборону в`їзду приймається уповноваженим підрозділом поліції строком на три роки.

Строк заборони в`їзду в Україну іноземцю обчислюється з дати затвердження постанови про заборону в`їзду в Україну.

За п.9 Інструкції після затвердження постанови про заборону в`їзду в Україну уповноважений підрозділ поліції готує у двох примірниках доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземцю (далі - доручення), форму якого наведено в додатку до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280.

Аналізуючи вищевказане, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається уповноваженим підрозділом поліції відповідно до абз.2 ч.1 та ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на підставі складеної органами (підрозділами) поліції довідки із вичерпним переліком інформації відносно іноземця, яка підтверджує обставини і характер вчинення іноземцем діяння, яке суперечить інтересам боротьби з організованою злочинністю.

Разом з тим, з посиланням на положення пунктів 3, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року №2469-VIII, слід враховувати, що національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

З вищенаведених правових норм вбачається, що наявність інформації про дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття уповноваженим органом рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Отже, оперативна інформація органу кримінальної поліції про те, що перебування іноземця на території України може призвести до посилення криміногенної обстановки та порушень громадського порядку, тим самим може призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово або постійно проживають в Україні, є достатньою підставою для прийняття уповноваженим органом рішення про заборону іноземцю на в`їзд в Україну.

Такого висновку дійшов П`ятий апеляційним адміністративний суд у постанові від 23.09.2024 року по справі №420/30645/23.

На підтвердження існування даних, які обґрунтовують необхідність заборони позивачу в`їзду в Україну через наявність обставин, визначених абз. 2 ч.1 статті 13 Закону України №3773-VI, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України надано постанову від 29.03.2024 року №1532-2024, в якій зазначено, що остання була прийнята на підставі інформації у довідці (складена УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ) та інших матеріалах за вх. ДСР НПУ №968т від 21.03.2024 року, стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 . Перевіркою отриманої інформації уповноваженим представником органу поліції було встановлено, що з метою легалізації на територію України прибув громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 , який являється членом організованої злочинної групи, яка сформована на етнічній основі та має наміри вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Тобто, з оскаржуваної постанови вбачається, що вона прийнята відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тобто в інтересах забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку та боротьби з організованою злочинністю.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст. 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку або боротьби з організованою злочинністю.

Загроза національній безпеці України визначається у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України (п.19, ст.1, п. 5 ст. 3 Закону України «Про національну безпеку України»).

Указом Президента України від 14.09.2020 року № 392/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, якою визначено, що однією із загроз національній безпеці є нелегальна міграція, яка включена до поточних та прогнозованих загроз національної безпеки та національних інтересів України з урахуванням зовнішніх та внутрішніх умов.

Також, боротьба з нелегальною міграцією включена до пріоритетних завдань державних органів в контексті зміцнення заснованого на демократичних нормах і принципах міжнародного порядку.

З цього приводу суд акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення, складений Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області серії ПР МДН №005890 від 09.01.2024 року на ім`я позивача, з якого вбачається, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 вчинив порушення правил перебування іноземців на території України перевищення строку перебування більш як на 30 днів, а саме ухилення з червня 2022 року від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, таким чином він порушив вимоги ч.1, 3 ст.3, ч.1,3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Також в матеріалах справи міститься постанова Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ПН МДН №005882 від 09.01.2024 року про порушення ним ч.ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП України.

Частиною 2 ст. 203 КУпАП України визначена відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Доказів оскарження постанови серії ПН МДН №005882 від 09.01.2024 року, винесеної Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, сторона позивача за час розгляду справи до суду не надала.

Враховуючи мету запровадження норм, які встановлюють обмеження іноземцям або особам без громадянства в`їзду в Україну, розширене тлумачення статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у поєднанні з приписами Інструкції про порядок прийняття уповноваженим підрозділом Національної поліції України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства №209 та Стратегії національної безпеки України, а також факт винесення відносно позивача постанови Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про порушення ч.2 ст.203 КУпАП України, суд доходить висновків, що рішення уповноваженого органу може бути прийнято на підставі отриманої інформації під час здійснення органом поліції своїх повноважень, яка вказує на наявність обґрунтованих припущень, шо іноземець або особа без громадянства може порушувати законодавство України та загрожувати громадському порядку.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 року №580-VIII визначено основні завдання поліції, поміж яких, забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 частини першої статі 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виники внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» №2135-ХІІ від 18.02.1992 року оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави (ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»).

Підрозділами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність Законом України №2135-ХІІ визначені, зокрема, підрозділи Національної поліції (підрозділи кримінальної та спеціальної поліції).

Підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності згідно ст. 6 цього Закону є, зокрема, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: кримінальні правопорушення, що готуються; осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення; розвідувально-підривну діяльність спецслужб іноземних держав, організацій та окремих осіб проти України.

Не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно-розшукової діяльності, які відповідно до законодавства України становлять державну таємницю, а також відомості, що стосуються особистого життя, честі, гідності людини. За передачу і розголошення цих відомостей працівники оперативних підрозділів, а також особи, яким ці відомості були довірені при здійсненні оперативно-розшукової діяльності чи стали відомі по службі або роботі, підлягають відповідальності згідно з чинним законодавством, крім випадків розголошення інформації про незаконні дії, що порушують права людини (ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»).

Як вже було з`ясовано судом з вищезгаданих відомостей, оперативні дані, викладені у довідці УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ, яка стала підставою винесення оскаржуваної постанови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.03.2024 року, були отримані в ході здійснення оперативно-розшукових заходів.

Згідно Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України від 23.10.2019 року №1077, Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Тобто, УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ (яким було зібрано відомості для складення вищезгаданої довідки) відноситься до підрозділу кримінальної поліції Національної поліції України, яке безпосередньо здійснює оперативно-розшукову діяльність та бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю.

При цьому, УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ, як підрозділ державного органу з правоохоронними функціями, наділено, на думку суду, компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам та національній безпеці України, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, вживати за результатами такої оцінки відповідні дії, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення.

Згідно із роз`ясненням у пункті 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід враховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для прийняття уповноваженим органом постанови (рішення) про заборону в`їзду в Україну є, зокрема, відомості про обставини, що викладені у довідці (зверненні) згідно встановленої законодавством форми, у разі виявлення уповноваженим органом поліції підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

При цьому, рішення про заборону в`їзду на територію України має превентивний характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати факт вчинення особою певних дій з порушення законодавства України та наявність будь-яких кримінальних проваджень.

Право ж на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними загрозами інтересам держави, відповідні державні органи діють в межах наданих повноважень.

Отже, відповідачем доведено, що в інтересах забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку у Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України існували підстави для прийняття постанови 29.03.2024 року №1532-2024 про заборону громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 в`їзду в Україну.

У той же час, сторона позивача під час розгляду даної справи жодним чином не спростовувала відомості, зазначені у постанові Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 29.03.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 .

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України протягом часу розгляду справи доведено, що оскаржуване рішення від 29.03.2024 року №1532-2024 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 , прийнято цим суб`єктом владних повноважень за наявності підстав, визначених ст. 13 Закону України №3773-VІ та відповідно до положень Інструкції про порядок прийняття уповноваженим підрозділом Національної поліції України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства №209, а тому судом не вбачається підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваної постанови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову в перетинанні державного кордону України від 07.05.2024 року громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України врегульовані Законом України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року (далі Закон України №1710-VI).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон (ч.2 ст.2 Закону України №1710-VI).

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль здійснюється щодо:

1) осіб, які перетинають державний кордон;

2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі;

3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За ч.1 ст.6 Закону України №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України (ч.2 ст.6 Закону України №1710-VI).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документам.

За ч.4 ст.6 Закону України №1710-VI прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон (ч.2 ст. 7 Закону України №1710-VI).

Згідно п.2 ч.1 ст.8 Закону України №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови, зокрема, відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України №1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

За п.2 ч.2 ст.9 Закону України №1710-VI процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки, зокрема, наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Аналізуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що під час здійснення прикордонного контролю уповноваженими особами Державної прикордонної служби України для надання іноземцю дозволу на перетинання державного кордону, необхідно встановити факт відсутності щодо цієї особи рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Для цього здійснюється пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №407 від 05.06.2012 року було затверджено Інструкцію з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (далі - Інструкція №407).

Згідно п.2.4 Інструкції №407 початком здійснення стандартної перевірки документів вважається момент подання особою паспортного або іншого визначеного законодавством документа для перевірки прикордонному наряду „Перевірка документів..

Відповідно до п.2.5 Інструкції №407 під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен, зокрема, здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.

Таким чином, з вищезазначеного нормативного припису вбачається, що на уповноважену особу Державної прикордонної служби України покладено обов`язок щодо здійснення пошуку необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України при проведенні стандартної перевірки документів особи, зокрема, відомостей щодо наявності доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно п.6 Порядку дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №535 від 23.06.2017 року (далі Порядок №535), перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи «Гарт-1» здійснюється уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби, яка в установленому порядку призначена і несе службу в прикордонному наряді «Перевірка документів», з використанням автоматизованих робочих місць «Інспектор» програмно-технічних комплексів автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1/П» системи «Гарт-1» під час прикордонного контролю.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №810 від 30.09.2008 року затверджено Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України (далі Положення №810).

Згідно п.5 Положення №810 система «Гарт-1» створюється і використовується в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі в боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Відповідно до п.6 Положення №810 функціями системи «Гарт-1» є, зокрема, автоматизація процесів перевірки відомостей про осіб, які перетинають державний кордон України, за базами даних осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та іншими базами даних, що створюються та використовуються відповідно до законодавства.

Як було зазначено вище, позивач 07.05.2024 року перетинав кордон з Україною в міжнародному пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне». При здійсненні прикордонного контролю спрацювала база даних системи «Гарт-1», згідно відомостей якої позивачу було заборонено в?їзд в Україну строком на 3 роки відповідно до доручення УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ від 01.04.2024 року з терміном дії від 02.04.2024 року по 29.03.2027 року.

Тобто, уповноваженою особою Державної прикордонної служби України було встановлено, що позивач не відповідає умовам в`їзду на територію України, зокрема, п.2 ч.1 ст.8 Закону України №1710-VI в частині відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України №1710-VI іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ст.14 Закону України №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Враховуючи, що у системі «Гарт-1» були наявні відомості про доручення УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ від 01.04.2024 року, яким було заборонено в`їзд позивачу в Україну строком на 3 роки, то приймаючи рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України 07.05.2024 року НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України діяв обґрунтовано та правомірно, з огляду на що у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ), Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.