Справа № 120/6596/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2024 р. Справа № 120/6596/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку пистмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Зокрема, позивач зауважує, що ним дотримано усіх законодавчих підстав для встановлення йому цього виду пенсії. Окрім того, наголошує, що відповідачем не враховано надані довідки про складові грошового забезпечення для розрахунку пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області скористалося правом на подання відзиву, у якому заперечило проти задоволення позову з огляду на те, що відповідачеві уже було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Окрім того зауважує, що пенсії державних службовців не підлягають перерахунку.

Від головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області надійшло, у якому представник зауважує на безпідставності доводів позивача. Так, наголошує, що останньому уже призначалася пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу", відтак, підстави для її повторного призначення відсутні.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 02.12.2012 року по 29.12.2012 року отримував пенсію за віком, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надалі, з 29.12.2012 року позивача переведено на пенсію за віком, згідно Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу".

З 01.10.2017 року, на підставі абз. 1 п. 4-7 розділу ХV Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", переведено на пенсію за віком.

19.04.2024 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за віком, згідно Закону України "Про державну службу" із застосуванням нових довідок про заробітну плату.

За принципом екстериторіальності, зазначена заява розглянута головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

За результатами розгляду заяви та наданих документів, зазначеним органом Пенсійного фонду від 26.04.2024 року прийнято рішення № 36 про відмову позивачу. Вказане рішення мотивовано тим, що позивачеві уже призначалася пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу", відповідно, поновлення раніше призначеної пенсії призводить до зменшення розміру пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

До 01.01.2016 року суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі Закон № 3723-XII).

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.

Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,- у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідність наявного стажу позивача станом на 01.05.2016 року встановленим законодавчим вимогам для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII не оспорюється.

Так, суд наголошує, що позивачеві 29.12.2012 року уже було призначено пенсію згідно Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу".

Так, підставою для відмови у призначенні пенсію стало саме те, що позивачеві уже призначалась аналізована пенсія.

Суд зауважує, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.

Разом з тим, судом враховано, що окрім зазначеного головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області зазначено, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.04.2024 року № 1727, № 1728 не можуть бути враховані. Відтак, зауважено, що розмір пенсії згідно Закону України "Про державну службу" є меншим від розміру пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є недоцільним.

З цього приводу суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджено Порядок призначення пенсій згідно з Законом № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII (далі - Порядок № 622).

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,-заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Так, на момент звернення позивача з заявою про переведення на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048.

Суд зауважує, що надана позивачем довідка № 1727 від 16.04.2024 року, видана Управлінням праці та соціального захисту Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області видана у формі встановленій постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 для призначення пенсії про заробітну плату позивача на посаді заступника начальника управління - начальника відділу праці управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації станом на квітень 2024 року.

Разом з тим, із зазначеної посади державної служби позивача звільнено у грудні 2012 року, що підтверджується відомостями із трудової книжки позивача.

В той же час, зважаючи на те, що при первинному зверненні позивача за призначенням пенсії в 2012 року, ним уже було реалізовано право на пенсію державного службовця, передбачену ч.1 ст.37 № 3723-XII, то відсутні підстави вважати, що при зверненні позивачем до Управління з заявою від 19.04.2024 року йдеться про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", вперше.

Водночас, підстави для перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців відсутні, оскільки законодавство не регламентує ні права особи на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати, ні порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 712/10182/17, від 03.11.2021 року у справі № 373/2149/16-а.

Судом враховано, що відсутність механізму перерахунку пенсій державним службовцям, призначених за ст. 37 Закону №3723-ХІІ було предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 року № 3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення пп. 1 п. 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII зі змінами.

При цьому, в абз. 4 п. 5.6 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України також констатував, що розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі ст. 37 Закону №3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів статей 3, 8, 24, 46 Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою (п. 5.7 згаданого рішення).

Поряд з цим, визнаючи неконституційним підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами, Конституційний Суд визначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами, а також вказав про необхідність Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.

У свою чергу, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" неодноразово продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Відтак, рішення Конституційного Суду України, станом на сьогодні, не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку про наявність підстав для проведення органом Пенсійного фонду перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців.

Відтак, з огляду на те, що пенсія державного службовця уже призначалася відповідачеві та відсутність законодавчо встановленого права на перерахунок пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" із урахуванням довідок про заробітну плату, оскільки вказане призводить до зменшення пенсійного забезпечення.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що рішення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У силу положень ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ), головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович