Справа № 160/21201/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
06.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , у якій позивачка просить:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 144 в частині призначення та виплати щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 (ВЧ НОМЕР_1 ).
зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, право на які виникло включно до дня загибелі (смерті) молодшого сержанта ОСОБА_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) - 08.03.2024 року, членам сім`ї загиблого військовослужбовця у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та з урахуванням висновків суду в цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
На обґрунтування позовної заяви зазначено, що згідно з відповіддю командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.07.2024 р. на звернення ОСОБА_1 , наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.05.2024 №144 молодшому сержанту ОСОБА_4 , у зв`язку з загибеллю 08.03.2024, оголошено виплату щомісячних основних, додаткових та інших виплат. Вказаним наказом визначено, що ОСОБА_2 має право на отримання цих виплат. За розрахунково-платіжною відомістю від 27.06.2024 № 49 ОСОБА_2 на її картковий рахунок було здійснено виплату в розмірі 197 437,24 грн. Позивачка уважає протиправним наказ наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 144 в частині призначення та виплати ОСОБА_2 коштів, оскільки на момент загибелі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживала однією сім`єю, фактично та юридично припинили шлюбні відносини, однак рішення суду не набрало законної сили на дату загибелі ОСОБА_3
29 серпня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення від представника третьої особи ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування пояснень зазначино, що шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 04 липня 2023 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 416, розірвано не було. А ОСОБА_2 є членом сім`ї першого ступеня споріднення (відповідно до визначення ст. 14 Податкового кодексу України) загиблого 08.03.2024 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - молодшого сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та має право на призначення та виплату щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення.
Суд, зауважує, що розгляд такої категорії справи не передбачає загального провадження, а відзив не містить жодної підстави для виходу із спрощеного провадження без повідомлення сторін.
06 вересня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій позивач не погоджується із поясненнями та доводами, наведеними у відзиві. На обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначає, що у відзиві представник військової частини зазначає, що рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.02.2024 по справі № 478/109/24 не набуло законної сили. Тому на момент загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_2 була його законною дружиною, а на момент видання наказу про виплату грошового забезпечення ОСОБА_3 - дружиною померлого (загиблого) військовослужбовця. З вказаним аргументом не погоджуємося, оскільки норми чинного законодавства пов`язують можливість виплати неотриманого грошового забезпечення лише членам дійсної сім`ї, а не осіб, що перебувають у формальних стосунках. Вказана соціальна гарантія покликана захистити права осіб, які втратили члена родини, що загинув під час несення військової служби, та не може бути поширена на осіб, які припинили проживання однією сім`єю. Отже, навіть якщо формально шлюб не був розірваний, виплати можуть бути здійснені лише тим особам, хто дійсно залишався членами сім`ї. Отже, законодавцем встановлено черговість саме членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, серед яких відсутній такий статус як «колишня дружина військовослужбовця», загиблого військовослужбовця. Відтак, оскільки згідно з пунктом 2 розділу ХХХ Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується саме членам сім`ї загиблого військовослужбовця, а ОСОБА_2 вже тривалий час не була членом сім`ї ОСОБА_3 на дату його загибелі, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 №144 є передчасним та безпідставним в частині призначення відповідних виплат ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 не мала правових підстав для отримання грошового забезпечення після смерті ОСОБА_3 , а наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.05.2024 №144 в частині призначення відповідних виплат ОСОБА_2 є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, позовні вимоги задоволенню.
11 вересня 2024 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, у яких військова частина НОМЕР_1 заперечувала проти доводів позивача. А також зазначили, що при прийнятті рішення про призначення та виплату належних загиблому військовослужбовцю, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_1 керувалась ч.2 cт.2 КАС України. Задля забезпечення принципу законності та об`єктивності було зібрано, проаналізовано та надано оцінку усім поданим заявниками документам.
Серед наданих документів було свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.07.2023, врахування якого є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення. Окрім того, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Даний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18. Відповідач також не погоджується із твердженням Представника Позивача щодо передчасності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 27.05.2024 року, оскільки пунктом 5 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 встановлено чіткий строк - 15 днів для розгляду заяви та прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.
17 вересня 2024 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_2 , яка просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, на час смерті ОСОБА_3 вона була його дружиною та відповідно членом сім`ї, у зв`язку з чим оскаржуваний позивачем наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 144 є очевидно законним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено , що 08 березня 2024 року внаслідок ракетного обстрілу загинув командир установки стартового взводу стартової батареї 8 окремого зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2024 №77 молодшому сержанту ОСОБА_3 призначено виплатити грошове забезпечення в розмірі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та інші щорічні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру до дня набрання законної сили рішення суду про визнання його безвісті відсутнім або оголошення померлим (а.с. 79).
Згідно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.06.2024 року (видано повторно) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.62).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 № 144 молодшого сержанта ОСОБА_3 , командира установки стартового взводу стартової батареї НОМЕР_4 окремого зенітного ракетного дивізіону, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій поблизу Покровського району селища Сергіївка Донецької області 08 березня 2024року, виключено із списків особового складу частини. Смерть, Так пов`язана з захистом Батьківщини.
Відповідно до вказаного наказу від 27.05.2024 № 144, оголошено про такі виплати:
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 505% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавку за вислугу років (станом на 27 травня 2024 року 11 років 00 місяців 06 днів )за період.
Судом встановлено, що виплати за вказаним наказом були здійсненні 29.06.2024 за Розрахунково-платіжною відомістю від 27.06.2024 № 49 наступним чином:
1) щомісячні основні, додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення
- дружині ОСОБА_2 на її картковий рахунок у сумі 197 437.24 грн.
2) аліментів на користь першої (колишньої) дружини ОСОБА_5 ,
за реквізитами Першого Правобережного ВДВС у Шевч. та Центр.р-ні м.Дніпра сумі 7 967,16 та 7 967,14 грн.
3) одноразову допомогу на поховання Матері ОСОБА_1 згідно
наданих реквізитів у сумі 13 406.60 грн. (а.с. 41-42).
Позивачка, ОСОБА_1 , мати загиблого - ОСОБА_3 не погодившись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 144 в частині призначення та виплати щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом 4 частини 6 статті 9 даного Закону визначено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Пунктом 3 Постанови КМ України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Розділом ХХХ Порядку № 260 регламентовано виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Згідно з пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Як вбачається із пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
У даному випадку спірним є можливість отримання нарахованого, грошового забезпечення матір`ю померлого за обставин, що склалися у цій справі.
Слід зазначити, що відповідачем не заперечується право матері військовослужбовця на отримання належного, на день смерті грошового забезпечення. Однак, заперечується можливість за цих фактичних обставин, здійснити її виплату на підставі Порядку № 260.
З цього приводу суд зазначає, що вищевказаними нормативними актами, а саме Законом №2011-ХІІ та пунктами 1, 2 розділу ХХХ Порядку №260 встановлено особливий (спрощений) порядок, умови та черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, у тому числі одноразових додаткових виплат.
Лише при наявності вказаних, у даних нормативних актах, умов таке грошове забезпечення може бути виплачено військовою частиною членам сім`ї військовослужбовця.
Так, першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, і лише в разі її відсутності повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя.
З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент смерті був одруженим, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Відтак, виходячи із вищевказаних норм законодавства, право на отримання грошового забезпечення може бути виплачено іншим особам в порядку черговості, за відсутності дружини у померлого. Зокрема, це повнолітні діти або батьки померлого військовослужбовця.
Що стосується права матері на отримання грошового забезпечення, то суд вказує на наступне.
Право батьків військовослужбовців отримати відповідне грошове забезпечення після смерті військовослужбовця у них виникає за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі.
Тому, враховуючи вищевказане та відсутності у позивачки умов, визначених частиною 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ та пункту 1 розділу ХХХ Порядку № 260, а саме: наявністю дружини у померлого ОСОБА_3 , суд уважає правомірним наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 144 в частині призначення та виплати щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 (ВЧ НОМЕР_1 ), а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не мала правових підстав для отримання після смерті ОСОБА_3 грошового забезпечення, оскільки станом на дату загибелі ОСОБА_3 тривалий час не проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 , не мав з нею спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, будь-які шлюбно-сімейні стосунки між ними вже було припинено, не свідчать про протиправність оскаржуваного наказу. Оскільки, адміністративний суд відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і не можу встановлювати факт наявності або відсутності шлюбних відносин або проживав однією сім`єю.
Суд, зауважує, відсутність рішення суду, яке набрало законної сили, про розірвання шлюбу, який було укладено 04 липня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , залишає за ОСОБА_2 статус дружини, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Незгода позивачки із такими обставинами не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу від 27 травня 2024 № 144 командира військової частини.
Усі інші аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Крім того, позивачка, як мати військовослужбовця ОСОБА_3 не позбавлена права на отримання одноразової грошової допомоги у разі його загибелі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про вісутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев