Справа № 300/3506/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/3506/23 пров. № А/857/13999/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року (судді Біньковської Н.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/3506/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.06.2023 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить визнати неправомірними дії, які полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії та встановити надбавку як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення; зобов`язати здійснити перерахунок пенсії та встановити надбавку як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з 13.03.2018 року; зобов`язати після перерахунку пенсії виплатити недоотриману пенсію з урахуванням раніше виплачених сум з 13.03.2018.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій, які полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії та встановити надбавку як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та встановити надбавку як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з 13.03.2018 по 12.12.2022, та зобов`язати після перерахунку пенсії виплатити недоотриману пенсію з урахуванням раніше виплачених сум з 13.03.2018 по 12.12.2022, повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Оскаржуваним рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 13.12.2022 перерахунок і виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням проведених платежів. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 300/3506/23 повернуто скаржнику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження та від 02.10.2024 продовжено строк розгляду справи, з 05.08.2024 по 18.08.2024 головуючий суддя перебувала у відпустці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скаргу слід задовольнити з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 13.07.1995 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.45).

Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області Вацебі ( ОСОБА_2 ) видано архівну довідку №3/26202-195 від 08.02.2011, згідно якої громадяни ОСОБА_3 , 1903 року народження, ОСОБА_4 , 1908 року народження, ОСОБА_5 , 1926 року народження, та ОСОБА_6 , 1929 року народження, 29 жовтня 1950 року виселені як члени сім`ї посібника учасникам Організації українських націоналістів з с. Радча Лисецького району Станіславської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна. Разом з ними були вивезені неповнолітні: ОСОБА_7 , 1938 року народження, та ОСОБА_2 , 1950 року народження. З обліку спецпоселення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зняті в липні 1958 року, а ОСОБА_7 і ОСОБА_2 на персональному обліку спецпоселення не стояли. Вказано, що на підставі ст. 3 Закону України від 17 квітня 1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" вищезазначені особи реабілітовані з поновленням у всіх громадянських правах і поверненням конфіскованого майна або його вартості. Відомості про конфісковане майно відсутні (а.с.9).

Аналогічні відомості містить довідка про реабілітацію видана Управлінням внутрішніх справ Івано-Франківської області за №3/3/26202 від 02.12.1992 (складена російською мовою) (а.с.59).

Івано-Франківською міською радою позивачу видано посвідчення серії Фв №0060 від 21.04.2005, згідно якого вона має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні (а.с.10).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за результатами розгляду звернення позивача повідомило її, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 становить 2858,33 грн., у тому числі, 43,52 грн. надбавка членам сімей реабілітованих згідно постанови Кабінету Міністрів України №654 п.4.2.). Розмір підвищень до пенсії реабілітованим громадянам та членам їх сімей визначався постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 № 1 Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, виходячи з розрахованої величини 19,91 грн. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, 01.09.2008 ця величина становить 54,40 гри. і 43,52 гри. на місяць. Вказано, що згідно довідки про реабілітацію, ОСОБА_1 встановлено підвищення до пенсії як членам сімей реабілітованих 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи встановленої на той час розрахункової величини розміру мінімальної пенсії віком, яка застосовувалась при обчисленні відповідних підвищень і надбавок, пенсії (19,91 гри. х 25%), на сьогодні виплачується - 43,52 грн. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовують в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. В частині розмірів надбавок та підвищень з 01.01.2004 Закон України Про пенсійне забезпечення не діє (а.с.11).

Станом на 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 становить 2858,33 грн., у тому числі 1824,98 - основний розмір пенсії (стаття 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), 268,02 грн. доплата до прожиткового мінімуму (абзац 1 частина 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), 146,00 грн. - доплата за 8 років понаднормового стажу ( абзац 2 частина 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування); 300,00 грн. - компенсаційна виплата 70-ти річним; 275,81 грн. - доплата 70-ти річним; 43,52 грн. - надбавка членам сімей реабілітованих (Постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654) (а.с.149).

Станом на 01.05.2023 розмір пенсії позивача становить 3684,17 грн., у тому числі 2005,93 - основний розмір пенсії (стаття 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), 87,07 грн. доплата до прожиткового мінімуму (абзац 1 частина 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), 220,65 грн. - доплата за 11 років понаднормового стажу ( абзац 2 частина 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування); 300,00 грн. - компенсаційна виплата 70-ти річним; 587,00 грн. доплата 65-ти річним до 40% МЗП (частина 2 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування); 440,00 грн. доплати 65-ти річним з 01.03.2023; 43,52 грн. - надбавка членам сімей реабілітованих (Постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654) (а.с.157).

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо протиправними, а тому звернулася з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як член сім`ї репресованої особи.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Відповідно до ст.1-2 Закону №962-XII реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтями 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями. Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина 1 статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» із змінами внесеними Законом №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до статті 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Згідно з пунктом 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України N 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області Вацебі ( ОСОБА_2 ) видано архівну довідку №3/26202-195 від 08.02.2011, згідно якої громадяни ОСОБА_3 , 1903 року народження, ОСОБА_4 , 1908 року народження, ОСОБА_5 , 1926 року народження, та ОСОБА_6 , 1929 року народження, 29 жовтня 1950 року виселені як члени сім`ї посібника учасникам Організації українських націоналістів з с. Радча Лисецького району Станіславської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна. Разом з ними були вивезені неповнолітні: ОСОБА_7 , 1938 року народження, та ОСОБА_2 , 1950 року народження. З обліку спецпоселення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зняті в липні 1958 року, а ОСОБА_7 і ОСОБА_2 на персональному обліку спецпоселення не стояли. Вказано, що на підставі ст. 3 Закону України від 17 квітня 1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" вищезазначені особи реабілітовані з поновленням у всіх громадянських правах і поверненням конфіскованого майна або його вартості. Відомості про конфісковане майно відсутні (а.с.9). Аналогічні відомості містить довідка про реабілітацію видана Управлінням внутрішніх справ Івано-Франківської області за №3/3/26202 від 02.12.1992 (складена російською мовою) (а.с.59).

Івано-Франківською міською радою позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.04.2005, згідно якого вона має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні (а.с.10).

Отже, ОСОБА_1 є реабілітованою, що підтверджують вказані докази, а тому вона має право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 01.11.1991 №1788-XII, а наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивача було визнано саме реабілітованою, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи, а тому вона має право на підвищення до пенсії на 50 процентів, а як встановлено судом позивач відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 отримує підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн., що підтверджується листом відповідача та на думку колегії суддів такі дії відповідача є протиправними.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Частиною другою вказаної статті встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки відповідач безпідставно обмежив право позивача у проведенні розрахунку підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення даного позову за позовними вимогами починаючи з 13.12.2022.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а понесення інших витрат до апеляційного суду не подано доказів.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №300/3506/23 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 та встановленні надбавки як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із встановленням надбавки як реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням виплачених сум, з 12.12.2022.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 17.10.2024