Справа № 300/8912/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/8912/23 пров. № А/857/6144/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року, ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 300/8912/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив:

-визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.11.2023 за № 49;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 30.09.1993, з 01.10.1993 по 20.06.1994, з 07.03.1995 по 26.05.1996, з 30.05.1996 по 01.09.1996, з 01.09.1996 по 10.07.2001, з 14.07.2001 по 15.04.2002, з 02.01.2003 по 29.06.2009, з 06.07.2009 по 11.05.2010, з 12.05.2010 по 11.04.2011, з 16.05.2011 по 05.04.2012, з 01.06.2012 по 20.04.2013, з 16.06.2013 по 12.11.2015, з 15.11.2015 по 12.10.2016, з 02.11.2016 по 28.06.2017 ,3 01.07.2017 по 29.09.2017, з 30.09.2017 по 14.09.2018, з 14.11.2018 по 05.11.2019, з 16.11.2019 по 11.11.2020, з 03.12.2020 по 23.11.2021.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період військової служби з 23.11.1986 по 14.12.1988 та періоди роботи: з 05.09.1986 по 10.11.1986, з 17.02.1989 по 25.07.1989, з 18.09.1989 по 30.09.1993, з 01.10.1993 по 20.06.1994, з 07.03.1995 по 26.05.1996, з 30.05.1996 по 01.09.1996, з 01.09.1996 по 10.07.2001, з 14.07.2001 по 15.04.2002, з 02.01.2003 по 29.06.2009, з 06.07.2009 по 11.05.2010, з 12.05.2010 по 11.04.2011, з 16.05.2011 по 05.04.2012, з 01.06.2012 по 20.04.2013, з 16.06.2013 по 12.11.2015, з 15.11.2015 по 12.10.2016, з 02.11.2016 по 28.06.2017 ,з 01.07.2017 по 29.09.2017, з 30.09.2017 по 14.09.2018, з 14.11.2018 по 05.11.2019, з 16.11.2019 по 11.11.2020, з 03.12.2020 по 23.11.2021.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити з 23.11.2023 пенсію за віком пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням вищевказаних періодів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що записами трудової книжки позивача та додатково доданими позивачем документами підтверджуються спірні періоди роботи на посадах, які дають право на їх зарахування при обрахунку пільгового стажу за Списком №2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також суд першої інстанції виснував, що пенсійним органом протиправно не зараховано період військової служби та період роботи позивача до 31.12.1991 до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, пенсійний орган покликається на те, що згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 09 років 08 місяців, 08 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 - 4 місяці 25 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового та пільгового стажу, не зараховано спірних періодів роботи, оскільки в цей період позивач працював на території російської федерації. Зазначає, що як законодавством України, так і законодавством рф передбачено зарахування трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Наголошує, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року. Крім того вкладення до трудової книжки та архівні довідки видані та заповнені організаціями, які знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносин на підставі Указу Президента України від 24.02.2024 №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», а тому такі періоди на території рф не підлягають врахуванню до страхового та пільгового стажу. Відтак, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий і пільговий стаж, пенсійним органом правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивача на заявлених умовах (за віком відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Також вказує на звернення до суду з позовними вимоги з пропуском визначеного процесуальним законом строку.

Інші учасники справи правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 після досягнення 55-річного віку - 23.11.2023 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обласпро призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2

Після опрацювання системою поданої заяви за принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від від 28.11.2023 за №49 відмовлено заявнику у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, покликаючись на положення пункту другого частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно змісту рішення пенсійного органу, позивач не набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки страховий стаж заявника становить 9 років 8 місяці 8 дні (відсутній необхідний страховий стаж 29 років 6 місяців), а пільговий стаж становить 4 місяці 25 днів (відсутній необхідний пільговий стаж 12 років 6 місяців). До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 23.05.1985 НОМЕР_1 : з 01.01.1992 по 30.09.1993, з 01.10.1993 по 20.06.1994, з 07.03.1995 по 26.05.1996, з 30.05.1996 по 01.09.1996, з 01.09.1996 по 10.07.2001, з 14.07.2001 по 15.04.2002, з 02.01.2003 по 29.06.2009, з 06.07.2009 по 11.05.2010, з 12.05.2010 по 11.04.2011, з 16.05.2011 по 05.04.2012, з 01.06.2012 по 20.04.2013, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»; періоди роботи згідно з вкладишем до трудової книжки від 16.06.2013 НОМЕР_2 , оскільки вкладиш виданий та заповнений організацією яка знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»; до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи згідно з пільговими довідками від 24.06.2021 № 72, від 29.12.2021 № 310, від 08.04.2021 № 57, від 08.02.2021 №04/36-7 та №04/37-л, а також згідно з архівними довідками від 30.01.2004 №08/152 та №08/153, від 12.07.2021 №345-0/01, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

Про прийняте рішення позивача проінформовано листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.12.2023 №0900-0214-8/61719 (а. с. 19).

Крім цього як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 до його страхового стажу зараховано періоди роботи з 05.09.1986 по 10.11.1986, з 17.02.1989 по 25.07.1989, з 18.09.1989 по 31.12.1991 та військової служби з 23.11.1986 по 14.12.1988, однак вказані періоди не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 хоча підлягають такому зарахуванню.

Згідно з трудовою книжкою від 23.05.1985 НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював у періоди:

- з 05.09.1986 по 10.11.1986 (на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 4 розряду, яка передбачена Списком №2);

- з 17.02.1989 по 25.07.1989 (на посаді оператора 4 розряду по добуванню нафти і газу, яка передбачена Списком №2);

- з 18.09.1989 по 30.09.1993 (на посаді помічника бурильника капітального ремонту свердловин 4 розряду - з 01.12.1991 оператором підземного ремонту свердловин, які передбачені Списком №2);

- з 01.10.1993 по 20.06.1994 (на посаді оператора підземного ремонту свердловин 5 та 6 розряду, яка передбачена Списком №2);

- з 07.03.1995 по 26.05.1996 (на посаді оператора підземного ремонту свердловин 6 розряду, яка передбачена Списком №2);

- з 30.05.1996 по 01.09.1996 (на посаді бурильника капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 01.09.1996 по 10.07.2001 (на посаді бурильника капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 14.07.2001 по 15.04.2002 (на посаді майстра капітального ремонту нафтових і газових свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 02.01.2003 по 29.06.2009 (на посаді бурильника капітального ремонту свердловин, з 01.03.2006 - технолог-диспетчер, з 01.09.2007 майстром капітального ремонту свердловин, які передбачені Списком №2);

- з 06.07.2009 по 11.05.2010 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 12.05.2010 по 11.04.2011 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 16.05.2011 по 05.04.2012 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 01.06.2012 по 20.04.2013 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2).

Згідно з вкладишем до трудової книжки від 16.06.2013 НОМЕР_2 позивач працював у періоди:

- з 16.06.2013 по 12.11.2015 (на посаді оператора капітального ремонту свердловин, яка , передбачена Списком №2);

- з 15.11.2015 по 12.10.2016 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 02.11.2016 по 28.06.2017 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- з 01.07.2017 по 29.09.2017 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, з 15.09.2017 - старший майстер капітального ремонту свердловин, які передбачені Списком №2);

- з 30.09.2017 по 14.09.2018 (на посаді старшого майстра капітального ремонту свердловин, з 01.12.2017 - майстер капітального ремонту свердловин, які передбачені Списком №2);

- з 14.11.2018 по 05.11.2019 (на посаді майстра капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2);

- 16.11.2019 по 11.11.2020 (на посаді майстра капітального ремонту свердловини, яка передбачена Списком №2);

- з 03.12.2020 по 23.11.2021 (на посаді майстра капітального ремонту свердловини, яка передбачена Списком №2);

ОСОБА_1 , вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.11.2023 за №49 протиправним, звернувся до суду за захистом свого права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

За змістом ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з п.2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, зокрема, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Ці норми кореспондуються із положеннями п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (Закон №1788-ХІІ).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Порядок №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (Постанова №162), від 16.01.2003 №36 (Постанова №36), від 24.06.2016 №461 (Постанова №461) затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2).

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Таким чином, документами, які підтверджують участь особи на виробництві, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що на день звернення до пенсійного органу (23.11.2023) із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягнув 55-річного віку. Спірне рішення не містить доводів щодо невідповідності посад позивача переліку професій, визначених Списком №2. Рішення пенсійного органу мотивоване тим, що стаж роботи позивач набутий на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини. Слід зазначити, що спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки (а також вкладишем до трудової книжки), яка є основним документом у відповідності до ст. 62 Закону №1788-ХІІ, а тому такі мають бути зараховані до пільгового стажу позивача за Списком № 2. Також підлягає врахуванню до пільгового стажу період проходження позивачем військової служби з 23.11.1986 по 14.12.1988, оскільки на момент призову до лав Радянської армії (наказ у трудовій книжці від 10.11.1986 №315-К) позивач займав посаду за набутою професією, яка відповідає Списку №2.

Так, в розумінні ст.1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Колегія суду апеляційної інстанції зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 вказаного Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із положеннями пунктом 22 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що єдиною підставою для визначення трудового стажу є трудова книжка, а у разі її відсутності або відповідних відомостей у ній уточнюючі довідки або рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Отож, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Так, на підтвердження спірних періодів роботи позивачем надано трудову книжку та вкладиш до трудової книжки, які містять всі необхідні записи, засвідчені роботодавцем, що дозволяють встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи, накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу та зроблені чітко, послідовно та без виправлень.

Щодо доводів скаржника в обґрунтування правомірності відмови пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу та стажу роботи спірних періодів, з покликанням на необхідність підтвердження позивачем сплати страхових внесків на обов`язкове пенсійне страхування із заробітної плати, суд зазначає наступне.

Так, згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону №1058).

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI (далі - Закон №2464), страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною першою статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Щодо отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що 24 лютого 2022 року у відповідь на акт збройної агресії російської федерації проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

Крім того, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірних періодів до страхового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що у спірні періоди позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах. Вказане підтверджується довідками про заробітну плату, якими також підтверджується повна сплату всіх необхідних внесків в ПФ російської федерації згідно встановлених тарифів у періоди, які передбачені законодавством російської федерації, та підстави і періоди звільнення від сплати таких, що подавалися позивачем при зверненні до пенсійного органу.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем подано усі документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - рф, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Отже, дії органу пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки такі періоди також підтверджені відомостями з його трудової книжки та вкладишем до трудової книжки, що фактично відповідачем і не заперечувалось.

Щодо обраного судом способу захисту порушеного права позивача на призначення пенсії шляхом визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зобов`язання вчинити певні дії, суд апеляційної інстанції зазначає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у наведений спосіб не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості загального та страхового стажу з урахуванням спірних періодів чи призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

У справі, що розглядається, з огляду на доводи скаржника, підлягає дослідженню також питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з дати прийняття відповідного рішення, прийнятого за наслідком звернення з відповідною заявою, отриманням відповіді від пенсійного органу чи дати надходження пенсійних виплат.

З огляду на предмет спору, подія, з якою слід пов`язувати початок перебігу строку позивача є прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.11.2023. Отримавши лист пенсійного органу від 04.12.2023, яким проінформовано заявника про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії, позивач 26 грудня 2023 року звернувся до суду із даним позовом, що свідчить про дотримання встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились обставини, за яких спірні періоди роботи позивача не зараховані пенсійним органом до страхового та пільгового стажу - періоди роботи набуті на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини, та документи на підтвердження стажу надані організаціями, які знаходяться на території рф. На наведених обставинах ГУ ПФУ в Хмельницькій області наголошував як у спірному рішенні, так і в у відзиві на позовну заяву. Аналогічні доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що викладені судом мотиви задоволення позовних вимог ОСОБА_1 дають суду апеляційної інстанції підстави змінити рішення суду першої інстанції шляхом доповнення мотивувальної частини рішення, як це передбачено ч.4 ст.317 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).

Відповідно до ст.322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 1073,60 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 300/8912/23 - змінити, доповнивши її мотивувальну частину мотивами задоволення позову ОСОБА_1 , викладеними у цій постанові.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп., понесені на сплату судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний