Справа № 520/12380/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 р.Справа № 520/12380/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Волошин Д.А.) від 01.08.2024 (повний текст складено 01.08.24) по справі № 520/12380/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила касувати податкові повідомлення-рішення: від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556; від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556; від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556; від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556; від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 ; від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 ; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області, є протиправними та не обґрунтованими, оскільки відповідачем прийнято такі податкові повідомлення-рішення з порушеннями чинного законодавства. Зазначила, що у відповідності до ПК України рішенням № 542/17 від 22.02.2017 Харківської ради та змінами внесеними рішенням № 1284/18 від 28.11.2018 затверджені ставки податку у відповідності до типу об`єктів: будівлі готельні 1 %, будівлі офісні 1 %, будівлі торговельні 1 %, гаражі 0,1 %, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 %, господарські (присадибні) будівлі 0 %, інші будівлі 0,1 %. Однак, у спірних податкових повідомленнях-рішеннях щодо нежитлової нерухомості відсутні типи об`єктів, для яких рішенням Харківської ради встановлені ставки податку, а тому не зрозумілим є, з яких підстав відповідачем було обрано ставку податку 1 %, а не будь-яку іншу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 по справі № 520/12380/24 залишено без задоволення.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивач є власником, зокрема, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 23-30).

Відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 та від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 роки. (а.с. 9-22).

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Згідно із приписами п.п. 4.1.1, 4.1.3. п. 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах зокрема як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, платник податків зобов`язаний сплатити відповідні податки у встановленому законом розмірі та у встановлений строк, в свою чергу невиконання чого тягне за собою притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12цього Кодексу (п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України ).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/7 від 22.02.2017 "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 "Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником, зокрема, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 23-30). Відповідно до інформаційних систем податкового органу, ОСОБА_1 є засновником ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124), що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, контролюючим органом встановлено, що відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124) має: 1) офіс за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020; 2) склади за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020 та склад магазин Океан.

У зв`язку з цим, відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556 та від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 роки (а.с. 9-22).

Правомірність прийняття контролюючим органом вказаних вище податкових повідомлень-рішень є предметом спору у цій справі.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням ГУ ДПС у Харківській області № 1694/20-40-24-05-02 від 17.05.2024 скасовано (відкликано) податкові повідомлення-рішення від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556 та сформовано (надіслано) нові податкові повідомлення-рішення: від 17.05.2024 № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556, № 0-2031-UA0028556 на зменшену суму податку, але які не є предметом оскарження в цій справі.

Клопотань/заяв про зміну предмета позову, збільшення/зменшення позовних вимог до суду першої інстанції не надходило.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 р. V Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання, суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, що зазначені у раніше прийнятому податковому повідомленні-рішенні.

Враховуючи наведені вище обставини та приписи Порядку № 1204, податкові повідомлення-рішення від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 27.02.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556, від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556 є відкликаними (скасованими) та зазначені податкові повідомлення-рішення не створюють для позивача жодних правових наслідків, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031-UA0028556; від 20.03.2024 № 0-2031- UA0028556 , суд зазначає, що позивач не заперечує обов`язку сплати нею податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але вона не погоджується зі ставкою податку, що застосована контролюючим органом, а саме їй не зрозуміло, з яких підстав відповідачем було обрано ставку податку 1 %, а не будь-яку іншу.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, суд зазначає, що відповідно до Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано, як до податкового органу, так і до суду, жодного технічного документу, при дослідженні якого було б можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

В свою чергу, відповідачем було надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі якої податковим органом було зроблено розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при дослідженні якої вбачається, що оподатковані об`єкти нерухомого майна є нежитловими будівлями. Встановити, їх належність до певної класифікації, з наданих документів не вбачається можливим.

При цьому суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 ст. 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого право набувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» п. 2 ч. 6 ст. 37, цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною; ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

На підставі викладеного, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: - об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; - розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; - права на користування пільгою із сплати податку; - розміру ставки податку; - нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, позивач не був позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

Що стосується наявної в матеріалах справи заяви позивача за вих. № 26052023 від 26.05.2023 до контролюючого органу щодо нарахування податку на нерухоме майно за 2020-2021 роки, то як правильно зазначив суд першої інстанції, така заява не стосується обставин цієї справи, оскільки всі оскаржувані в межах справи податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом у 2024 році та стосуються податку на нерухоме майно за 2022-2023 роки. Крім того, позивачем до контролюючого органу та до суду не надано жодних пояснень та відповідних доказів, в тому числі технічної документації на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , що б свідчили про необхідність застосування контролюючим органом іншої ставки податку ніж 1 %.

Що стосується посилання апелянта на те, що в наданому нею експертному висновку АС5 № 2103910 від 08.02.2021 р. щодо класифікації об`єктів нерухомого майна чітко визначена приналежність приміщень до певного типу, а саме до будівель промисловості та складів, колегія суддів зазначає, що в цьому висновку не міститься конкретизації приналежності нежитлових будівель до певного типу, а лише зазначається про правильність класифікації об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до функціонального призначення. Крім того, у цьому висновку відсутні відомості саме про тип об`єкта нежитлової нерухомості, а отже з даного експертного висновку неможливо встановити приналежність об`єкта нерухомості до певного типу.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі також вказувала на те, що нею 10.03.2023 р. подано до податкового органу заяву про отримання документів через електронний кабінет (відповідна копія заяви надана до справи). Зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач випадково помітила в приватній частині електронного кабінету, вони були без обов`язкових реквізитів, а саме: підпису відповідальної особи податкового органу та печатки. Повідомлення на електронну пошту, яке інформує платника податків про доставку в його електронний кабінет оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач не отримував, як цього вимагає ПК України.

Надаючи оцінку цим доводам апелянта, суд зазначає, що відповідно до п. 42.1. ст. 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені на податкову адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте були повернуті ГУ ДПС із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

На підтвердження цієї обставини та на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 24.09.2024 р., відповідачем надано копію листа № 14330/6/20-40-24-05-11 від 20.03.2024 р., в якому, окрім іншого, вказано про те, що ГУ ДПС надсилає податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022-2023 роки. На зазначених податкових повідомленнях-рішеннях міститься печатка та підпис уповноваженої особи. Також відповідачем надано копію поштового конверту (на якому зазначається про зміст вкладення «ЛИСТ 14330-24-05») зі штрих-кодовим ідентифікатором 897, на якому міститься відмітка оператора поштового зв`язку про причину невручення поштового відправлення: «за закінченням терміну зберігання». Додатково оскаржувані податкові повідомлення-рішення також направлялись платнику податків ОСОБА_1 в електронний кабінет (а.с. 227-243).

При цьому суд враховує, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (за зареєстрованим місцем проживання) вважається врученим у тому числі і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 640/14787/21.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, в розумінні п. 42.2 ст. 42 ПК України, вважаються належним чином врученими платнику.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності донарахування контролюючим органом спірних сум земельного податку з фізичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 по справі № 520/12380/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 21.10.2024.