Справа № 380/13828/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

справа №380/13828/24

провадження № П/380/13984/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду із позовом до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 25 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 грудня 2023 року № 71/975;

зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_4 із розрахунку на двох членів сім`ї.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який проходив військову службу у Збройних Силах України. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. У квітні 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на себе та на неповнолітню доньку. За рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 08 грудня 2023 року № 71/975 позивачу та її доньці було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі від 500-кратного прожиткового мінімуму. Інша частина допомоги не була розподілена у зв`язку із наявністю у ОСОБА_4 батьків, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач не погоджується із вказаним рішенням, вважає його протиправним, оскільки батьки ОСОБА_4 не мають права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із проживанням їх на тимчасово окупованій території та набуттям ними громадянства російської федерації, а відтак вона та її донька мали право на отримання грошової допомоги у повному обсязі, внаслідок чого звернулась до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою від 02.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 16.07.2024 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть). Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Позивачкою до позовної заяви не подано доказів того, що батьки померлого чоловіка є громадянами російської федерації добровільно, а не вимушено, а також незрозуміло чому не долучено й доказів того, чи батьки померлого відмовились від громадянства України. Сам факт наявності в батьків померлого права на звернення до уповноваженого органу з метою призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, підтверджує законність рішення уповноваженої комісії, оскільки право на таке звернення не обмежено Законом так як батьки не позбавлені громадянства України, а відповідна наявність підстав для призначення та виплати їм невиплаченої суми грошової допомоги вирішуватиме комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Як наслідок, право на виплату недовиплаченої суми грошової допомоги у дружини та доньки померлого виникне тоді, коли батьки померлого подадуть заяву (нотаріальну засвідчену) про відмову від намірів отримати частину грошової допомоги, або прийняття рішення Комісією про відмову батькам загиблого у призначенні та виплаті такої допомоги, а відтак позов заявлено передчасно.

Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки Міністерством оборони України оскаржуване рішення прийнято 08 грудня 2023 року, про його існування позивачка дізналась у грудні 2023 року, і 25.12.2023 вона вже отримала кошти. Таким чином, вона дізналась про порушене її право максимум 25.12.2023, проте позов поданий із пропущенням строку, тобто понад шість місяців, клопотання про поновлення пропущеного строку з поважних причин не подала, відтак є усі підстави для залишення позову без розгляду.

У відзиві представник відповідача також заявив клопотання про залучення третіми особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Окрім того, просив витребувати у позивача оригінали паспортів громадян російської федерації вказаних осіб.

Представник позивача 22.07.2024 подала відповідь на відзив, у якій зазначила про неможливість надати до суду вказані документи у зв`язку з відсутністю таких у неї особисто. Крім того, зазначила про відсутність на її думку підстав для залучення вказаних осіб та ІНФОРМАЦІЯ_2 до участі у справі як третіх осіб. По суті позовних вимог зазначає, що існує вичерпний перелік тих, хто має право на отримання одноразової грошової допомоги, так і перелік тих, кому така виплата не виплачується, зокрема, громадянам Російської Федерації або Республіки Білорусь та особам, які постійно проживають на територіях цих країн. Чинним законодавством не зазначено додаткових вимог. А, отже, немає значення як вони набули громадянства російської федерації, чи відмовились від громадянства України, тощо. Щодо доводів про пропуск строку на звернення до суду зазначає, що 28 грудня 2023 року, позивачем наручно було отримано повідомлення про розгляд поданих раніше документів та прийняте комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум рішення, на підставі якого їй та її доньці призначено одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю чоловіка. Отримавши зазначену вище грошову суму, позивачу не було зрозуміло, яке рішення було прийнято комісією, зокрема чи всю одноразову грошову допомогу було розподілено на позивача та її доньку, оскільки подаючи документи, їй не зазначали, на яку саме суму одноразової грошової допомоги вона може претендувати.

Ухвалою від 13.09.2024 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Запропоновано третім особам подати письмові пояснення на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази того, які документи подавались ОСОБА_1 разом із заявою для отримання одноразової грошової допомоги. Запропоновано ОСОБА_1 надати до суду належним чином оформлені докази, які можуть містити відомості про громадянство, місце проживання та інші контактні дані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У зв`язку з відсутністю у суду належної інформації про місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказані треті особи були повідомлені про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України згідно з ч. 1 ст. 130 КАС України.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_5 27.09.2024 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Відповідно до частини десятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 20 квітня 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою на призначення і виплату одноразової грошової допомоги на себе і на доньку, Із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги за батьків померлого чоловіка до ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач не зверталась, та як наслідок уповноважена комісія Міністерства оборони України таку заяву не розглядала взагалі, що вказує загалом на безпідставність позовних вимог, так і зокрема про їх передчасність, оскільки в цій частині її права не порушені. До позовної заяви позивач долучає копії паспортів батьків померлого, проте чи вони є оригінальними невідомо, в який спосіб отримані нею та яким чином незрозуміло. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у членів сім`ї померлого ОСОБА_4 є дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таке право можна реалізувати протягом трьох років тобто до 28.12.2025. Заяв про відмову від отримання одноразової грошової допомоги від осіб, які можуть скористатись таким правом не надходило. Інформація про те, чи претендують батьки на таку виплату відсутня.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_4 01.10.2024 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач, яка є дружиною загиблого, у квітні 2023 року звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою щодо виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю свого чоловіка військовослужбовця з метою отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на себе та на їхню спільну неповнолітню доньку (як законний представник). ІНФОРМАЦІЯ_8 19.04.2023 документи та заяву гр. ОСОБА_1 було направлено в ІНФОРМАЦІЯ_5 (відділ оформлення допомог військових пенсій та пільг). 25 грудня 2023 року позивачем було отримано платіж у розмірі 620 250 гривень 00 копійок. Після повернення в Україну, зокрема, 28 грудня 2023 року, позивачем наручно було отримано повідомлення про розгляд поданих раніше документів та прийняте комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум рішення, на підставі якого їй та її доньці призначено одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю чоловіка, у розмірі частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022), у сумі 620 250 ( шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, у рівних частках кожній. Також зазначає, що в переліку документів, які подала позивач в ІНФОРМАЦІЯ_8 не було долучено копій паспортів батьків померлого, а також не поступало жодних заяв від батьків ОСОБА_4 , які можуть реалізувати своє право протягом трьох років.

07.10.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшли письмові пояснення, у яких вказана третя особа також просила долучити до матеріалів справи копії документів, які подавались позивачем разом із заявою для отримання одноразової грошової допомоги.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 28 вересня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

Під час перебування у шлюбі у вказаного подружжя ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді техніка озброєння військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 28.12.2022 №278ад розпочато службове розслідування з метою з`ясування обставин та причин смерті молодшого сержанта ОСОБА_4 . Наказом від 02.01.2023 №1ад продовжено строк проведення службового розслідування до 12.01.2023.

У Акті проведення розслідування смерті №4 від 12.01.2023 зазначено, що згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №1103 від 29 грудня 2022 року померлого ОСОБА_4 , причина смерті гостра коронарна недостатність при ішемічній хворобі серця.

Наказом командира військової частини від 12.01.2023 службове розслідування завершено.

Згідно з витягом з Протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №214 від 02 лютого 2023 року захворювання молодшого сержанта ОСОБА_4 «гостра коронарна недостатність при ішемічній хворобі серця», яке призвело до смерті 28.12.2022 ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 12.01.2023 №16 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_4 , техніка озброєння військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 внаслідок гострої коронарної недостатності при ішемічній хворобі серця, у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Наказом командира НОМЕР_9 зенітного ракетного полку Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » Повітряних сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 09 лютого 2023 року №12-РС молодшого сержанта ОСОБА_4 , техніка озброєння 558 окремого зенітного ракетного полку Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 » Повітряних сил Збройних Сил України, відповідно до пункту 230 Положення про проходження служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю із 09 лютого 2023 року.

20 квітня 2023 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка-військовослужбовця ОСОБА_4 на себе та неповнолітню доньку. Згідно із заявою, до неї були долучені такі документи: копії свідоцтв про смерть, копія свідоцтва про поховання № НОМЕР_10 , копія обліково-послужної картки, копія витягу з протоколу 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №214 від 02 лютого 2023 року, копію сповіщення про смерть військовослужбовця №1/551 від 25.12.2022, копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_11 , витяг з іменного списку безповоротних втрат, витяги з наказів про виключення ОСОБА_4 з особового складу Збройних Сил України, копія паспорта та РНОКПП та довідки ВПО позивача та її доньки, копія свідоцтва про шлюб та про народження дитини, акт судово-медичної експертизи.

Вказані документи були направлені до ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримані 04.05.2023 за вх. №11309.

Згідно з висновком командування від 18.05.2023 №С/8282 на підставі поданих документів вважається, що дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5 мають право на одержання рівними частками одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 , які зі слів дружини проживають на окупованій території та мають громадянство російської федерації, не мають права на отримання зазначеної грошової допомоги.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 грудня 2023 року № 71/975 за пунктом 25 комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги дружині та дочці померлого 28.12.2022 внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, молодшого сержанта ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_8 від 29.12.2022 в розмірі частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022), в сумі 620 250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. у рівних частках кожній.

Про результати розгляду заяви позивача було повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2023 №10469, який було вручено позивачу 28.12.2023.

Представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом, у якому просила повідомити причини виплати позивачу та її доньці одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця не у повному обсязі.

Листом від 05.02.2024 №220/13/994 відповідач повідомив представника позивача, що нерозподілена частка одноразової грошової допомоги може бути призначена (розподілена) в повному обсязі у разі надання батьками ОСОБА_4 нотаріально посвідчених заяв про відмову від отримання часток допомоги чи закінчення строку на звернення для отримання частки допомоги (3 роки з дня смерті військовослужбовця), або подання заяв для розгляду питання щодо можливого їм призначення часток одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства України.

Не погоджуючись із прийняттям рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі від 500-кратного прожиткового мінімуму, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду суд зазначає таке.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідач вважає, що позивач повинна була дізнатися про виникнення спірних правовідносин 25 грудня 2023 року з моменту нарахування їй частки одноразової грошової допомоги.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки вказане нарахування могло свідчити лише про факт отримання нею вказаних коштів, однак таке не могло містити усіх пояснень щодо розміру вказаної виплати та підстав, з яких вона була нарахована. Водночас, третьою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 було підтверджено, що позивач примірник витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 грудня 2023 року № 71/975 отримала 28.12.2023, відтак суд вважає, що саме з цього моменту має починатись відлік шестимісячного строку для звернення позивача до суду. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була сформована та підписана за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 28.06.2024, а відтак суд приходить до висновку, що строк на звернення позивача до суду не порушений, відтак вказані доводи відповідача відхиляються судом як необґрунтовані.

Щодо заявлених позовних вимог по суті суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вказаний вище Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з частиною першою статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

За абзацом другим пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених упідпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону

Частиною першою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановленийпунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених устатті 16-1 цього Закону.

Відповідно до частин 6, 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас, частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ.

Тобто, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть); у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть). Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 10 Порядку № 975 встановлено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні); постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання. У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Згідно з пунктом 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів визначають Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджений наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року № 45 (далі Порядок №45).

За пунктами 1.2-1.5 Порядку №45, ОГД призначається та виплачується у разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України (далі - військовослужбовець) під час дії воєнного стану, а також смерті осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого на військовій службі в Збройних Силах України у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (далі - під час захисту Батьківщини). Сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання ОГД, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на ОГД. Відмова засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат» або міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Особам, які мають право на ОГД, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Пунктами 4.1-4.5 розділу IV Порядку №45 передбачено, що члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2. Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням. Обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД, а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2). Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки). Департамент соціального забезпечення після отримання від обласного (Київського міського) ТЦКСП документів (додаток 6), надсилає запит до Кадрового центру Збройних Сил України щодо військовослужбовців, які загинули та відповідно до пункту 1 розділу ХIII Інструкції № 280, віднесені до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану. Після отримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ТЦКСП результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції. В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони. Після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ТЦКСП, та, у разі її призначення,- готує проєкти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ТЦКСП.

Аналізуючи вищезазначене, суд вказує, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї загиблого військовослужбовця (перерахованим у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ) або утриманцям у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. Крім того, суд звертає увагу на те, що вказаними нормативними актами визначено коло осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується та осіб, які не мають права на отримання вказаної грошової допомоги. Зокрема, не мають права на отримання одноразової грошової допомоги особи, які мають громадянство Російської Федерації або Республіки Білорусь та особи, які постійно проживають на територіях цих країн, або які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

За змістом спірних правовідносин позивачем та її донькою було отримано одноразову грошову допомогу у розмірі від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2022 року. Інша частина грошової допомоги не була виплачена у зв`язку з наявністю у загиблого військовослужбовця батьків, які також можуть звернутися із заявою про її отримання. Позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги на себе та неповнолітню доньку у повному обсязі, оскільки батьки позивача, які за законом мають право на отримання одноразової грошової допомоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проживають на окупованих територіях та отримали громадянство російської федерації, що свідчить про втрату ними права на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд зазначає, що під час розгляду заяви позивача про отримання одноразової грошової допомоги комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум фактично розглядалось питання про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги саме у позивача та її неповнолітньої доньки. Право батьків померлого ОСОБА_4 на отримання вказаної допомоги відповідачем не досліджувалось. Позивач із заявою розподілу цієї частки на неї до відповідача не зверталася. Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказане питання може бути перевірене у разі звернення батьків померлого військовослужбовця із відповідною заявою. У такому разі остаточне рішення про наявність чи відсутність у батьків померлого військовослужбовця права на отримання частки одноразової грошової допомоги при звліьненні з військової служби прийматиметься Міністерством оборони України з урахування супутніх обставин.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Отже, дослідження питання про наявність у батьків померлого ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги є компетенцією Міністерства оборони України. Однак, оскільки в межах спірних правовідносин вказане питання відповідачем не досліджувалось, суд погоджується із доводами відповідача про передчасність заявлених позовних вимог, оскільки право на виплату невиплаченої частки суми грошової допомоги у дружини та доньки померлого виникне у разі відмови батьків померлого від вказаної допомоги шляхом подання нотаріально завіреної заяви про відмову від намірів отримати частину грошової допомоги або неподання відповідної заяви про виплату одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня смерті військовослужбовця, або прийняття рішення комісією Міністерства оборони України про відмову батькам загиблого у призначенні та виплаті такої допомоги.

Суд також зазначає, що позивач вказує про те, що нею подавались разом із заявою копії паспортів батьків позивача як громадян російської федерації на підтвердження відповідної обставини. Проте суд зазначає, що вказані копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виданих ГУ МВС Росії по Ростовській області 14.02.2023 були подані лише до суду разом із позовною заявою. Доказів подання вказаних документів до відповідача позивачем не наведено, а судом не встановлено. Крім того, у суду відсутня можливість перевірки копій вказаних документів на предмет їхньої автентичності, а також відсутні відомості щодо обставин отримання батьками загиблого військовослужбовця вказаних паспортів.

Так, відповідно до частини шостої статті 5 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Отже, у суду відсутні докази добровільності отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 громадянства держави-агресора та виходу їх з громадянства України, а відтак вказані доводи позивача не дають суду певності у повній втраті батьками загиблого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з його смертю.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.