Справа № 380/12153/20
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/12153/20 пров. № ЗВ/857/36/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Носа С. П.
суддів -Кухтея Р. В.
Ільчишин Н. В.
за участю секретаря судового засідання Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові питання щодо подання звіту Окружним адміністративним судом міста Києва про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в справі № 380/12153/20 скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 11.10.2020 року з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Окружного адміністративного суду міста Києва () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1101,40 (одна тисяча сто одна) гривня 40 (сорок) коп.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року накладено на голову ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 81А; ) ОСОБА_2 штраф у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень за невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 380/12153/20 та за неподання звіту про її виконання.

Половину штрафу у розмірі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а іншу половину у розмірі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень - на користь Державного бюджету України («Отримувач ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/21081100; код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026007; код класифікації доходів бюджету 21081100»).

Попереджено голову ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва - Миронюка Дмитра Миколайовича про те, що відповідно до ч. 6 ст. 382 КАС України з наступного дня після набрання даним судовим рішенням законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Встановлено Окружному адміністративному суду міста Києва новий строк для подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 протягом тридцяти днів, з моменту отримання копії цієї ухвали.

Попереджено голову ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва - Миронюка Дмитра Миколайовича про те, що відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 і подати звіт про її виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених ч. 1 та 2 статті 382 КАС України, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2024 року у прийнятті звіту Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2023 №02-04/111/23 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Встановлено новий строк в порядку судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20 шляхом зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва подати до Восьмого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 протягом місяця з дня отримання даної ухвали.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу відмовлено.

27 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов звіт Окружного адміністративного суду міста Києва про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року. Заявник свій звіт обґрунтовує тим, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, уповноваженою особою Окружного адміністративного суду міста Києва Мельниченко Н.В., повторно розглянуто запит ОСОБА_1 про надання доступу до публічної інформації від 11.10.2020 з урахуванням висновків викладених в постанові апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 року. Відповідь на вказаний запит оформлено відповідним листом №03.2-07/11173/23 від 09.02.2023, який було надіслано позивачу, що підтверджується доказами направлення та вручення листа ОСОБА_1 . Отже, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що вищенаведене свідчить про виконання відповідачем постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі №380/12153/20.

За наслідками закінчення строків зазначених в ухвалі Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2024 року, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність розгляду питання щодо поданого звіту Окружним адміністративним судом міста Києва про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20, тому ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2024 року зазначене питання призначено до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Окружного адміністративного суду міста Києва, представниці Голови ліквідаційної комісії ОАСК Прокопенка О.І. та Членкині ліквідаційної комісії ОАСК Мельниченко Н.В., дослідивши звіт Окружного адміністративного суду міста Києва, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність встановлення нового строку подачі звіту, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1 березня 2023 року у справі № 2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19 квітня 2023 року у справі № 4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).

Відповідно до частини першої, другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а, від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18 та від 1 травня 2023 року у справі № 520/926/21.

Важливість виконання судового рішення також підкреслюється тим, що вказане питання включено до Стратегії розвитку системи правосуддя та конституційного судочинства на 2021 - 2023 роки, затвердженою Президента України від 11 червня 2021 року № 231/2021, у якій зазначено, що основними проблемами, які зумовлюють необхідність подальшого удосконалення організації функціонування судової влади та здійснення правосуддя, є, зокрема, неналежне виконання судових рішень, неефективність механізмів судового контролю за виконанням судових рішень.

Крім того, згідно з параграфом 4 Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 24 березня 2021 року № 119/2021, до стратегічних цілей підвищення гарантій захисту прав людини віднесено, зокрема, наявність ефективних механізмів виконання судових рішень.

Також, як зазначено у пункті 1 розділу ІІ Рекомендацій Rec(2003)16, Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у сфері адміністративного права» (on the execution of administrative and judicial decisions in the field of administrative law), держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень в межах розумного строку; вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили; у разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволяє домагатися виконання такого рішення, зокрема за допомогою судової заборони або пені (coercive fine).

Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

Так, з метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування у зв`язку із невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з поданого звіту, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що повністю виконав постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року по справі № 380/12153/20, а саме повторно розглянув з урахуванням висновків, вказаних у мотивувальній частині судового рішення, запит позивача від 11 жовтня 2020 року.

Оцінюючи поданий Окружним адміністративним судом міста Києва звіт від 29.02.2024 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20, колегія суддів зазначає, що зміст відповіді відповідача на запит позивача не залишає будь-яких сумнівів щодо того, що Окружний адміністративний суд міста Києва не бажає виконувати рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 з огляду на насутпне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).

Згідно зі ст.1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2939-VI, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно зі ст.8 Закону №2939-VI, таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

За п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Приписами ст.22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

В силу вимог ч.1 ст.221 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Окружний адміністративний суд міста Києва у своїх поясненнях щодо запитуваної інформації ОСОБА_1 посилається на те, що така інформація відповідно до вимог ст. 222 КПК України становить таємницю досудового розслідування та не підлягає розголошенню, що підтверджується запитами Національного антикорупційного бюро України від 10.08.2020 року №0412-219/28079 та від 19.08.2020 року №041-219/29511, тобто наводить аргументи для пояснення причин, з яких фактично не виконує рішення суду у справі №380/12153/20.

Щодо аргументу відповідача про те, що запитувана інформація ОСОБА_1 у запиті від 11.20.2020 року є інформацією, яка містить відомості досудового розслідування, то суд апеляційної інстанції вважає, що такий аргумент лише додатково підтверджує факт невиконання відповідачем рішення суду, оскільки відмова у наданні інформації є не обґрунтованою, тому що розпорядник інформації у відповіді на запит не вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових трискладового тесту означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Окружний адміністративний суд міста Києва, посилаючись у відповіді №03.2-07/11173/23 від 09.02.2023 на запит на загальні норми Закону України Про доступ до публічної інформації, не обґрунтував відповідність запитуваної інформації зазначеним вище критеріям та не співставив запитувану ОСОБА_1 інформацію з інформацією, яка надавалась Національному антикорупційному бюро України по кожному із шести запитуваних питань, а саме, чи кожне із питань запиту тотожне змісту інформації, що надавалась на вимогу Національного антикорупційного бюро України.

Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва зобов`язаний був обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» підстав обмеження у доступі до запитуваної інформації, зробити висновок щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених зазначеною вище нормою, що відповідачем не було зроблено.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що запитувана інформація ОСОБА_1 не визнавалась правоохоронними органами такою яка містить таємницю досудового розслідування, а також відповідачем не надано доказів про заборону Національним антикорупційним бюро України (іншим правоохоронним органом) розповсюдження такої інформації.

Отже суд апеляційної інстанції констатує тривале невиконання судового рішення, що набрало законної сили. Причини, на які покликається відповідач, на переконання суду апеляційної інстанції, є маніпулятивними.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені вище норми чинного законодавства України та дослідивши звіт Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.02.2024 вважає, що поданий звіт не підлягає затвердженню, оскільки відповідь №03.2-07/11173/23 від 09.02.2023 на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації надана без дотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Європейський суд з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Отже, станом на день постановлення цієї ухвали, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року не виконана, оскільки відповідь на вказаний запит ОСОБА_1 від 11.10.2020 року оформлена відповідним листом №03.2-07/11173/23 від 09.02.2023 без врахування висновків суду викладених у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що Окружний адміністративний суд міста Києва, всупереч статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду, яке набрало законної сили, не виконав.

З положень норм ч. 2 ст. 382 КАС України чітко та однозначно витікає, що суд має повноваження: 1) встановити новий строк подання звіту для виконання рішення суду, 2) накласти штраф на керівника владного суб`єкта, відповідального за виконання рішення суду.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з пояснень представника Окружного адміністративного суду міста Києва А. Карапетяна вбачається, що на момент подачі звіту від 29.02.2024 року голова ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва - Миронюк Дмитро Миколайович припинив виконувати свої посадові обов`язки.

Звіт Окружного адміністративного суду міста Києва про виконання судового рішення від 29.02.2024 року подано до суду апеляційної інстанції та підписано в.о. керівника апарату, членкинею ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва Мельниченко Н.В.

На момент розгляду зазначеного звіту повноваження голови ліквідаційної комісії Окружного адміністративного суду міста Києва виконує Прокопенко Олександр Петрович.

З урахуванням зазначеного та враховуючи те, що метою встановлення судового контролю за виконання судового рішення є кінцевий результат щодо факту його виконання, а не накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, суд прийшов до висновку, що відповідачу необхідно встановити новий строк для подання звіту про виконання даного рішення та зобов`язати подати новий звіт протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року.

З огляду на викладене, у суду відсутні достатні правові підстави приймати відповідний звіт та/або вважати, що судове рішення в цій справі було виконано відповідачем у повному обсязі і що захищене в цій справі право позивача на доступ до публічної інформації повністю відновлено.

Враховуючи не надання колегії суддів доказів виконання судового рішення у повному обсязі та викладені у звіті пояснення щодо виконання судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне встановити для Окружного адміністративного суду міста Києва новий строк для надання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20.

Керуючись статтями 248, 310, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У прийнятті звіту Окружного адміністративного суду міста Києва про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Встановити новий строк в порядку судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в адміністративній справі №380/12153/20 шляхом зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва подати до Восьмого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №380/12153/20 протягом одного місяця з дня отримання даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин
Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2024 року.