Справа № 640/19855/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС (далі по тексту - позивач, ГУ ДПС у Київській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) в якому просило (з урахуванням позовної заяви) підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.09.2022, та застосувати адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ФОП ОСОБА_1 у всіх банківських установах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року в задоволенні значеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із отримання податкової інформації, у вигляді листа Головного управління Держпраці у Київській області від 06.09.2022 № КВ/2/5092-22, щодо можливого використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та вжиття заходів належного реагування відносно суб`єктів зазначених у листі, на підставі наявності інформації, яка свідчить про можливість порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, ГУ ДПС у Київській області прийнято наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 )» від 20.09.2022 №1124-п.

На підставі ст.75, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80, ст.81 Податкового кодекси України від 02.12.10 №2755-VI, із змінами та доповненнями, наказу ГУ ДПС у Київській області від 20.09.2022 №1124-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» та направлень від 22.09.2022 №3885/10-3 ЗІ 24-07, № 3884/10-36-24-07, № 3883/10-36-24-07 та № 3882/10-36-24-07 , здійснено виїзд за фактичною адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, в порушення вимог п. 81.1 статті 81 ПК України ФОП ОСОБА_1 відмовлено посадовим особам ГУ ДПС у Київській області у допуску до проведення перевірки про що складено акт № 656/10-36-20-07 від 29.09.2022.

Посадовими особами, за фактом недопуску здійснено виклик поліції. Прибувши за адресою проведення фактичної перевірки поліцейським ВРПП Бориспільського РУП Семенюк В.В. протоколом від 29.09.2022 о 13:50 зафіксовано факт недопуску посадових осіб на територію закладу, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 .

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, ГУ ДПС у Київській області 29.09.2022 прийнято рішення №24444/6/10-36-24-07 про застосування адміністративного арешту майна платників податків, яке направлено ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (а.с.24).

30.09.2022 ГУ ДПС у Київській області звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків у порядку ст. 283 КАС України (справа № 640/16603/22).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/16603/22 заяву залишено без розгляду.

В подальшому, 11.11.2022 позивач звернувся з даним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та застосування адміністративного арешту коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках платника податків у всіх банківських установах.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ФОП ОСОБА_1 , податковим органом прийнято 29.09.2022, а відтак, станом на дату нового розгляду справи судом, встановлений п.94.10 статті 94 ПК України 96-годинний строк, протягом якого судом мала бути перевірена обґрунтованість цього рішення, сплинув.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даному випадку, спірним є питання чи є обґрунтованим адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , накладений рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.09.2022, та застосування адміністративного арешту коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках відповідача у всіх банківських установах.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт на майно платника податків може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом - п.94.10 ст.94 ПК України.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Також, відповідно до п. 2 розділу ІV Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений наказом Міністерства Фінансів України від 14.07.2017р. №632, визначено, що обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Аналогічні норми встановлені і ст.283 КАС України щодо особливостей провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.

Згідно до п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Відповідно до п. 94.19 ст. 94 ПК України 94.19. припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з:

- п.п. 94.19.1. відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим;

- 94.19.2. погашенням податкового боргу платника податків;

- п.п. 94.19.3. усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту;

- п.п. 94.19.4. ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства;

- п.п. 94.19.5. наданням відповідному контролюючому органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об`єктів права власності цієї третьої особи;

- п.п. 94.19.6. скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника контролюючого органу (його заступника) про арешт;

- п.п. 94.19.7. прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту;

- п.п. 94.19.8. пред`явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- п.п. 94.19.9. фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ПК України містить імперативну вимогу про те, що обґрунтованість адміністративного арешту перевіряється судом протягом 96 годин з моменту його накладення рішенням керівника контролюючого органу (його заступника). Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дня за п.94.10 ст.94 ПК України.

При цьому, запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями контролюючого органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку контролюючого органу, саме протягом 96 годин з моменту прийняття рішення про застосування адміністративного арешту, оскільки в силуп.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України за відсутності судового рішення в подальшому, такий арешт припиняє свою дію та не порушує прав платника податків.

Таким чином, при встановленні обґрунтованості застосування адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці передусім підлягає застосування адміністративного арешту саме в межах 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим.

У даному випадку, рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно ФОП ОСОБА_1 прийнято контролюючим органом 29.09.2022, а відтак, станом на дату нового розгляду справи судом, встановлений п.94.10 статті 94 ПК України 96-годинний строк, протягом якого судом мала бути перевірена обґрунтованість цього рішення, сплинув.

З огляду на неприйняття судом рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна протягом 96 годин після його застосування, в силу положень п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, умовний адміністративний арешт майна відповідача, накладений рішенням позивача від 29.09.2022, вважається припиненим.

Таким чином, відсутні правові наслідки у вигляді адміністративного арешту майна, за підтвердженням обґрунтованості якого позивач звернувся до суду з даним позовом, тому його обґрунтованість не може бути підтверджена судом.

Подібна правова позиція вкладена Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 по справі №820/2040/17, від 04.12.2019 по справі №820/5121/18, від 13.09.2022 року по справі №805/4033/17-а, від 22.12.2022 року по справі №2040/7898/18.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог доводи, відповідно апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.В. Карпушова

Повний текст виготовлено 17.10.2024 року