Справа № 480/10463/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Опімах Л.М.,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, доповнивши його у березні 2024 року, в якому просив визнати протиправними і скасувати накази військової частини НОМЕР_1
від 13.06.2023 №630 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 01.05.2023 №1367», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани;
від 30.06.2023 №1910 «Про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », яким позивачу оголошено дисцплінарне стягнення «Догана»;
від 05.07.2023 №1984 «Про виплату премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2023», яким позивачу зменшений розмір премії за червень 2023 року на 40 відсотків;
від 10.07.2023 №195 по стройовій частині про зняття позивача з усіх видів забезпечення з 20 липня 2023 року, як такого, що вибув;
від 03.08.2023 №952 «Про результати службового розслдіування за фактом самовільного залишення військової частини», яким на позивача накладене дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.
Совї вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 12 березня 2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 на посаді помічника командира ВЧ НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби у військовому званні «майор».
Зміст наказів №№ 630, 1910, 195, документи, на підставі яких вони прийняті, позивачу до відома не доводилися, з матеріалами службового розслідування в порушення вимог абзацу а`ятого п.3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України позивача не ознайомлено. Висновок відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки діяльність фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_2 з 10 серпня 2022 року за наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України, оформленого телеграмою від 01 серпня 2022 року, здійснювалася не за місцем знаходження ВЧ НОМЕР_1 , а в АДРЕСА_1 . Інших наказів про місце знаходження фінансово-економічної служби до відома позивача, як до начальника цієї служби» не доводилось. У періоди, коли позивача вважали таким, що самовільно залишив військову частину, він виконував службові обов`язки у ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . Також, при винесенні наказу №1910, яким позивачеві ставиться в провину невиконання розпорядження командира щодо розробки алгоритму та проведення заняття з державних закупівель відповідачем не взято до уваги, що вказане розпорядження не було доведено до відома позивача, оскільки на дату видання розпорядження 22 червня 2023 року позивач перебував у відпустці. При цьому службове розслідування за даними обставинами не проводилось.
Зазначені накази позивач просить скасувати як протиправні і, як наслідок, просить визнати протиправним і скасувати наказ про зменшення розміру премії за червень 2023 року №1984 від 05.07.2023 , який прийнятий на підставі попередніх наказів.
Також позивач просить визнати протиправним і скасувати наказ №952 від 03.08.2023 , оскільки службове розслідування проведено неповно, не досліджені обставини стосовно підстав дислокування фінансово-економічної служби у м.Черкаси.
Відповідач відзиву по суті позову не подав, натомність ним надані пояснення стосовно інших обставин, які не є предметом дослідження в даній справі.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 на посаді помічника командира ВЧ НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби у військовому званні «майор» ( а.с. 6-7).
13.06.2023 командиром ВЧ НОМЕР_2 виданий наказ №630 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 01.05.2023 №1378», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани ( а.с.44-45);
30.06.2023 виданий наказ №1910 «Про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », яким позивачу оголошено дисцплінарне стягнення «Догана» ( а.с.43);
05.07.2023 виданий наказ №1984 «Про виплату премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2023», яким позивачу зменшений розмір премії за червень 2023 року на 40 відсотків ( а.с.8);
10.07.2023 виданий наказ №195 по стройовій частині про зняття позивача з усіх видів забезпечення з 20 липня 2023 року, як такого, що вибув ( а.с.65 на звороті);
03.08.2023 виданий наказ №952 «Про результати службового розслдіування за фактом самовільного залишення військової частини», яким на позивача накладене дисциплінарне стягнення у виді суворої догани ( а.с. 88).
Надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Частинами 1,2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною четвертою статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.14 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» ( далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
За приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статей 5, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно п. 3 розділу IV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Як встановлено судом в ході судового розгляду 13.06.2023 командиром ВЧ НОМЕР_2 виданий наказ №630 яким до позивача застсоване дисциплінарне стягнення у виді догани з апорушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої сллужби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ( а.с.44-46). Зі змісту наказу вбачається, що його прийняттю передувало службове розслідування, призначене наказом №1378 від 01.05.2023, проведене з метою встановлення причин невиконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 29 березня 2023 року №2/1289/130/дск щодо переміщення військовослужбовців ФЕС з міста Черкаси в район виконання завдання військовою частиною НОМЕР_1 , яким встановлено, що позивач не виконав розпорядження. Причинами невиконання є особиста недисциплінованість та свідоме порушення вимог військових статутів.
Однак, суд вважає недоведеним факт вчинення позивачем дисциплінраного проступку, огляду на таке.
Так, положеннями ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на віськовослужбовців покладений ряд обов`язків, а саме:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Водночас, відповідачем у спірному наказі лише відтворений зміст наведених норм, при цьому зовсім не вказано в чому полягає суть дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем, зокрема невиконання розпорядження командира та обставини його вчинення. При цьому матеріали службового розслідування, на якому грунтується наказ, відповідачем суду не надані.
За таких обставин, суд вважає, що наказ №630 від 13.06.2023 не відповідає критеріям, встановленим у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства, тому є протиправним і підлягає скасуванню.
Також суд вважає таким, що не відповідає наведеним критеріям і наказ відповідача від 30.06.2023 № 1910 ( а.с. 43), з огляду на таке. Так, зі змісту наказу вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання розпорядження штабу від 22.06.2023 №2/1289/675дск , яким помічник командира з фінансово-економічної роботи начальник фінансово-економічної служби до 30 червня 2023 року повинен розробити алгоритм та провести заняття з відповідальними посадовими особами за державні закупівлі щодо правильності оформлення фінансових докуменгтів, договорів купівлі-продажу та порядку подачі документів до державної казначейської служби. Службове розслідування при цьому не проводилося.
Водночас, зі змісту наказу неможливо встановити обставини вчинення дисциплінарного проступку, причини і умови, що сприяли його вчиненню, а також ступінь вини позивача, з огляду на те, що розпорядження видане 22.06.2023, позивач з 14 червня по 23 червня 2023 перебував у відпустці, а тимчасове виконання обов`язків покладено було на іншу особу. Пояснень та доказів, що підтверджують підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем в ході судового розгляду не надано.
За наведених обставин, зважаючи на встановлення судом протиправності наказів №630 від 13.06.2023 та №1910 від 30.06.2023, суд вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню наказ ВЧ НОМЕР_1 №1984 від 05.07.2023, яким позивачу зменшено розмір премії за червень 2023 року на 40 відсотків ( а.с.8-9).
Також, на думку суду є протиправним і наказ відповідача №195 від 10.07.2023 ( по стройовій частині) ( а.с. 65 на звороті) відповідно до якого позивача знято з усіх видів забезпечення, оскільки в спірному наказі відсутні ( не вказані) підстави для вжиття таких заходів та відсутнє його нормативне обгрнтування, тобто наказ не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Водночас суд не вбачає ознак протиправності в наказі відповідача № 952 від 03.08.2023 ( з основної діяльності) ( а.с. 88-89), яким на позивача накладене дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.
Так, зі змісту наказу вбачається, що підставою його прийняття стало самовільне залишення позивачем військової частини з 08.07.2023.
Факт вчинення цього дисциплінарного проступку підтверджкється наданими відповідачем матеріалами службового розслідування. Зокрема, на підставі рапорту начальника штабу заступника командира бригади штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 10.07.2023 про невиконання його розпорядження прибути 09 липня 2023 року до району зосередження бригади і відсутність позивача за місцем зосередження бригади 10.07.2023 наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №2079 призначене службове розслідування. В ході службового розслідування встановлено, що в період часу з 06 липня по 07 липня 2023 року позивач був відряджений до ВЧ НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 . Після вибуття з ВЧ НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 за місцем її розташування ( АДРЕСА_3 ) не прибув, знаходився у м.Черкаси, прибути до району зосередження бригади 09 липня 2023 року відмовися, а прибув лише 24 липня 2023 року.
Таким чином, суд вважажє, що відповідачем вірно кваліфіковані дії позивача які полягали в ухиленні від військової служби, самоусуненні від виконання службових обов`язків як порушення службової дисципліни, сутність якої визначена розділом І Дисциплінарного статуту збройних Сил України, відтак і зупинення виплати гршового забезпечення, премії та додаткової винагороди є правомірним та відповідає вимогам Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008. Тому в цій частині позовнні вимоги задовленню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частин 1, 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження факту надання послуг позивачем наданий акт передачі-приймання наданих послуг від 30 травня 2024 року ( а.с.92).
Суд бере до уваги , що адвокатом дійсно надані послуги, які включали в себе підготовчий процес для розгляду даної справи в суді, збір і систематизацію документів для вироблення правової позиції, складення та подачу адміністративного позову, витребування та надання доказів. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі та не спростована відповідачем.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, а також враховуючи, що в задоволенні частини позовних вимог відмовлено, суд приходить висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу мають бути компенсовані у розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ) про визнання протиправними та скасування наказів задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 :
- від 13.06.2023 №630 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 01.05.2023 №1378», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани;
- від 30.06.2023 №1910 «Про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », яким позивачу оголошено дисцплінарне стягнення «Догана»;
- від 05.07.2023 №1984 «Про виплату премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2023», яким позивачу зменшений розмір премії за червень 2023 року на 40 відсотків;
- від 10.07.2023 №195 (по стройовій частині) про зняття позивача з усіх видів забезпечення з 20 липня 2023 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах