Справа № 440/258/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/258/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 18126,45 грн. від 18.12.2020 станом на 05.03.2019, з урахуванням проведених виплат.

12 лютого 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом прийнято рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 грудня 2020 року №12/835/фп67014 про розмір грошового забезпечення, станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 грудня 2020 року №12/835/фп67014 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 12.04.2021 виправлено описку в тексті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21, вказавши по тексту рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 правильні прізвище та ініціали позивача " ОСОБА_1 " замість " ОСОБА_2 у відповідному відмінку.

24 травня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/258/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

24 січня 2023 року позивачем до суду подано клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №440/258/21, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області подати звіт про виконання рішення суду у встановлений судом строк.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 упродовж трьох місяця з дня набрання даною ухвалою законної сили.

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 16.01.2024 визнано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 упродовж дев`яноста днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

11.04.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 17.04.2024 визнано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 упродовж дев`яноста днів з дня набрання даною ухвалою законної сили

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

За наслідками розгляду поданого звіту Полтавський окружний адміністративний суд постановив ухвалу від 22 липня 2024 року, якою визнав звіт звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 упродовж дев`яноста днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.

18.10.2024 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення суду у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач у звіті зазначив, що з метою виконання рішення у справі № 440/258/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено перерахунок та нараховано заборгованість по пенсійній справі ОСОБА_1 на загальну суму 140944,00 грн., яку обліковано в Пенсійному фонді України. Облік судових рішень здійснюється в підсистемі "Реєстр судових рішень" яка вхопить до інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Датою внесення до черги в реєстр судових рішень є 15.03.2021.

На даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності яких 20.09.2020 включно.

З метою повного виконання даного рішення суду Головне управління звернулося до Пенсійного фонду України із запитом від 11.09.2023 №1600-0404-5/68957 та з повторним запитом від 23.01.2024 №1600-0404-5/5640, від 06.06.2024 №1600-0404-5/422133 з проханням: розглянути питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду. За результатами розгляду вищезазначених листів, Пенсійним фондом України повідомлено (відповідь від 11.10.2023 за вих. № 2800-040204-9/57036 та від 21.02.2024 за вих №2800-040203-9/10773, від 08.07.2024 №2800-030203-9/41445), що виплата коштів, зокрема, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі №9440/258/21 здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Головне управління направило лист від 24.09.2024 №1600-0404-5/69903 до Пенсійного фонду України з проханням виплатити заборгованість пенсії по рішенню суду у праві №440/258/21.

Щодо виплати Головним управлінням боргів за рішеннями суду повідомляємо, що з вересня 2018 року по 2024 рік стан такої виплати повністю залежить від видатків Головного управління, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані в повному обсязі. Починаючи з II півріччя 2021 року по III квартал II півріччя 2022 року Кабінетом Міністрів України не приймалася постанова про затвердження бюджету Пенсійного фонду України, але розроблялися та затверджувалися тимчасові розписи доходів і видатків Головного управління або відповідні зміни до них, лише 14.10.2022, у IV кварталі II півріччя 2022 року, постановою Кабінету Міністрів України №1167 затверджено бюджет Пенсійного фонду України (додаються).

Окрім того, на І та IV квартали 2024 року затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, втім коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду також не передбачається.

Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду». Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України (далі - Фонд) - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Відтак, виплата коштів на виконання вищезазначеного рішення суду позивачу буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.

Виплати пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті Фонду на 2023 рік - 13 693,5 млн. грн. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили (розпис і план бюджету Фонду на 2023 рік додаються). Разом з тим повідомлено, що у вересні 2023 року з Пенсійного фонду України надійшов Помісячний розпис доходів і видатків Головного управління на 2023 рік та План доходів і видатків Головного управління на 2023 рік, проте сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду залишилася незмінною - 13 693,5 млн. грн (додаються), а в жовтні 2023 року додатково надіслано зміни до Помісячного розпису доходів і видатків Головного управління на 2023 рік та Плану доходів і видатків Головного управління на 2023 рік коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду зменшено та становить 13 620,50 млн. грн.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оцінюючи обґрунтованість поданого управлінням звіту, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00 від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 1291 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області невиконання судового рішення в частині невиплати суми перерахованої пенсії за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Оцінюючи вищевикладене, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 766/4587/16-а, що враховується судом, відповідно до частини п`ятої 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 640/9677/20 наголошено, що право на соціальний захист є комплексним гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом, яке, за загальним правилом, має абсолютний характер (не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави) та за жодних умов не може бути скасоване, а його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України. Конституція України (зокрема, статті 1, 3, 13, 16, 17, 24, 25, 36, 44, 46, 47, 48, 49, 51, 52 та 64) безпосередньо закріплює низку концептуальних видів гарантій, спрямованих на реалізацію статусу України як соціальної держави та, відповідно, права кожного на соціальний захист, яке досить тісно пов`язане з правом на життя та стосується підтримки найбільш вразливих категорій громадян.

Право на отримання пенсії також є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у статті 1 Протоколу № 1 до вказаної Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ("Sporrong and Lonnroth v. Sweden", № 7151/75, №7152/75, п. 73).

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності ("Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium"), № 17849/91, п. 33).

Суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на "мирне володіння [його] майном" в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу ( "Zvolskэ аnd Zvolskб v. the Czech Republic", № 46129/99, п. 63).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 1 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України", заява № 25921/02, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і у справі Стретч проти Сполучного Королівства ("Stretch v. the United Kingdom", № 44277/98, п. 37).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany", № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, п. 74).

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України", рішення від 26 червня 2014 року, заяви № 68385/10 та № 71378/10, ЄСПЛ зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Суд, загалом погоджуючись з твердженням відповідача про фактичну неможливість здійснення виплати на користь ОСОБА_3 коштів без отримання додаткових асигнувань з Державного бюджету України, однак зауважує, що сама по собі відсутність таких асигнувань не може бути визнана поважною причиною невиконання рішення суду, адже обов`язковість виконання судового рішення є складовою права на судовий захист.

Представником відповідача у звіті наголошено, що відповідно до підпункту 2 пункту 4 та підпункту 4 пункту 4 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

В Головного управління відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій.

Водночас, підпунктом 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністерстві соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний поділ фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Фонду.

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має.

Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, суд оцінює їх критично, оскільки останні суперечать як попереднім твердженням Відповідача так і основним завданням Управління, якими, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, у тому числі шляхом планування доходів та видатків коштів Фонду, а також забезпечення у межах своєї компетенції виконання бюджету Фонду.

Натомість, в межах даної справи, суд вимушений констатувати, що відповідач, всупереч наведеним тезам, не здійснив своєчасне нарахування та виплату пенсії позивачу, що підтверджено рішенням суду. Оскільки сума пенсії позивача, у тому числі нарахована за рішенням суду, входить до бюджету Фонду, то суд приходить до висновку, що відповідач бездіє та продовжує не виконувати свого обов`язку в частині виплати пенсії.

Також суд наголошує на тому, що у відповідача є обов`язок планувати доходи і видатки коштів Фонду, зокрема але не виключно, шляхом включення в проект бюджету на наступний рік необхідну суму коштів на виконання рішення суду. В той же час, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження здійснення ним вказаних дій, починаючи з бюджету на 2022 рік, а також на 2023-2024 роки. Відповідач лише голослівно зазначає у відзиві про недостатність коштів в бюджеті, необхідних для виконання рішення суду, однак не надає жодного належного та допустимого доказу в підтвердження включення вказаних нарахувань згідно рішень судів в бюджет на наступний рік, що в свою чергу може свідчити про бездіяльність відповідача та як, наслідок створює обґрунтований ризик його невиконання та ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Суд звертає увагу відповідача на суперечність його тверджень що "у 2022 рік стан такої виплати повністю залежить від видатків Головного управління, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані в повному обсязі" із його аргументами про відсутність можливостей виплатити кошти позивачу на виконання рішення суду в цій справі. Рішення суду в цій справі набрало законної сили ще 31.08.2021 року, а відтак Відповідач зобов`язаний був звертатися до Пенсійного фонду України з вимогами включити до його видатків на 2022 рік у тому числі кошти на виконання рішення суду в цій справі. Однак, відповідач стверджуючи, що "у 2022 році кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані в повному обсязі " або стверджує недостовірну інформацію щодо профінансування в повному обсязі або констатує, що ним не було заплановано у 2021 році, після набрання рішенням законної сили, видатків у бюджеті на 2022 рік, зокрема в частині видатків на виконання рішення суду в цій справі.

Судом також визнаються юридично неспроможними посилання на листи до Пенсійного фонду України, оскільки останні надані не від імені Пенсійного фонду України, як головного розпорядника коштів і як особи до якої звертався відповідач, а не уповноваженим представником, зокрема, директором Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, тобто не уповноваженою на те особою, оскільки директор відповідного Департаменту, тобто структурного підрозділу суб`єкта владних повноважень, не є уповноваженим представником Пенсійного фонду України. Відтак, відповідні звернення відповідача є фактично не розглянутими особою якій вони адресувалися, тобто Пенсійним фондом України, а позивач з цим безпідставно погоджується, отримавши формальні відписки на свої звернення від не уповноважених представників лише окремих Департаментів.

Крім того, суд зауважує, що належних та допустимих доказів відсутності коштів по вказаній бюджетній програмі суду надано не було, а надані відповідачем копії кошторисів, звітів про використання і надходження коштів загального фонду та інших надходжень спеціального фонду стосуються загальних показників надходжень та видатків Головного управління, однак відповідачем не конкретизовано вказані показники із вимогами, які стосуються безпосередньо позивача, а саме неможливості виконання відповідачем конкретного рішення суду в частині виплати нарахованих коштів позивачу, виходячи саме із вказаних загальних показників видатків.

Отже, виходячи з принципу верховенства права та беручи до уваги практику ЄСПЛ, суд вважає, що невиплата позивачу пенсії за відсутності передбачених законами підстав для цього, порушує його право на соціальний захист. Тому, у даному випадку, втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді нарахованої, але не виплаченої пенсії не може визнаватися таким, що ґрунтується на вимогах закону та є виправданим.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року по справі № 440/258/21 залишається не виконаним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області безпідставно.

В той же час, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження пояснень відповідача щодо неможливості виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року у справі №440/258/21, яке набрало законної сили, та яке не було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суд звертає увагу, що належних та допустимих доказів відсутності коштів по бюджетній програмі суду надано не було, а надані відповідачем копії кошторисів, звітів про використання і надходження коштів загального фонду та інших надходжень спеціального фонду стосуються загальних показників надходжень та видатків Головного управління, однак, відповідачем не конкретизовано вказані показники із вимогами, які стосуються безпосередньо позивача, а саме неможливості виконання відповідачем конкретного рішення суду в частині виплати нарахованих коштів позивачу, виходячи саме із вказаних загальних показників видатків.

Водночас, наданий 18.10.2024 відповідачем звіт, а також надана відповідачем інформація не містять належних та допустимих доказів фактичної відсутності у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, а також не містять належних доказів в підтвердження вчасного вжиття останнім всіх необхідних та залежних від нього дій, направлених на ефективне та своєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили; також не містять інформації щодо вжиття керівником суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює, всіх необхідних дій направлених на своєчасне виконання рішення суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження об`єктивних причин неможливості виконання рішення суду, що набрало законної сили, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині рішення.

В той же час, надані відповідачем звіти не містять належних та допустимих доказів в підтвердження вчасного вжиття останнім всіх необхідних та залежних від нього дій, направлених на ефективне та своєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Поданий відповідачем звіт від 18.10.2024 про результати виконання рішення суду від 12.02.2021 року у справі № 440/258/21 не містить інформації щодо вжиття керівником суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює, всіх необхідних дій направлених на своєчасне виконання рішення суду.

З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для прийняття звіту від 18.10.2024 про результати виконання рішення суду від 12.02.2021 у справі №440/258/21.

З урахуванням того, що судом не прийнято звіт відповідача від 18.10.2024 та з метою вирішення питання судового контролю за виконанням рішення суду, у тому числі щодо наявності чи відсутності підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює, відповідачу необхідно подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року у справі № 440/258/21 упродовж трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали суду із чітким зазначенням вжитих керівником суб`єкта владних повноважень дій направлених на виконання рішення суду у цій справі із наданням належних та допустимих доказів в підтвердження неможливості виконати погашення суми коштів, нарахованих на виконання рішення суду у цій справі, в межах наведених вище сум, за рахунок визначених коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Фонду на 2021-2024 роки; належних доказів в підтвердження наявної черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили, зокрема ким коли та на підставі чого затверджена вказана черговість, яке місце в такій черговості займає позивач та яка сума коштів по інших рішеннях судів, які знаходяться в так званій черзі раніше позивача; яка сума коштів по рішенням судів погашена за рахунок коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Фонду на 2021-2024 роки із детальним зазначенням конкретних реквізитів рішень судів, які перебували в так званій черзі на погашення раніше, ніж рішення суду відносно позивача у вказаний період та сплачених за такими рішеннями сум заборгованості; належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності недобросовісності у діях керівника суб`єкта владних повноважень, які свідчать про його ухилення від виконання рішення суду; належних та допустимих доказів в підтвердження включення суми нарахованої позивачу пенсії на виконання рішення суду до складу бюджету на наступний рік, починаючи з 2022, а також 2023-2024 роки, з метою вжиття заходів, які передбачають планування доходів та видатків на наступний рік і виконання відповідачем своїх повноважень в частині виплати пенсії в повному обсязі.

Керуючись статтями 248, 256, 372, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Звіт від 18.10.2024 про результати виконання рішення суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - вважати неприйнятим.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №440/258/21 упродовж трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали суду із чітким зазначенням вжитих керівником суб`єкта владних повноважень дій направлених на виконання рішення суду у цій справі із наданням належних та допустимих доказів в підтвердження неможливості виконати погашення суми коштів, нарахованих на виконання рішення суду у цій справі, в межах наведених вище сум, за рахунок визначених коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Фонду на 2021-2024 роки; належних доказів в підтвердження наявної черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили, зокрема ким коли та на підставі чого затверджена вказана черговість, яке місце в такій черговості займає позивач та яка сума коштів по інших рішеннях судів, які знаходяться в так званій черзі раніше позивача; яка сума коштів по рішенням судів погашена за рахунок коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Фонду на 2021-2024 роки із детальним зазначенням конкретних реквізитів рішень судів, які перебували в так званій черзі на погашення раніше, ніж рішення суду відносно позивача у вказаний період та сплачених за такими рішеннями сум заборгованості; належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності недобросовісності у діях керівника суб`єкта владних повноважень, які свідчать про його ухилення від виконання рішення суду; належних та допустимих доказів в підтвердження включення суми нарахованої позивачу пенсії на виконання рішення суду до складу бюджету на наступний рік, починаючи з 2022, а також 2023-2024 роки, з метою вжиття заходів, які передбачають планування доходів та на наступний рік, починаючи з 2022, а також 2023-2024 роки, з метою вжиття заходів, які передбачають планування доходів та видатків на наступний рік і виконання відповідачем своїх повноважень в частині виплати пенсії в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Cуддя Н.Ю. Алєксєєва