Справа № 280/7353/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Справа № 280/7353/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни (вул. Леоніда Жаботинського, буд. 10а/2, м. Запоріжжя, 69001), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни, до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частині НОМЕР_2 (далі - третя особа, в/ч НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача щодо звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 04.07.2024 року, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_2 під вхідним №4907 від 05.07.2024;

зобов`язати відповідача прийняти рішення (наказ) про звільнення позивача з військової служби у відповідності до норми статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами наявністю дружини інваліда ІІ групи і небажанням військовослужбовця продовжувати військову службу та у відповідності до вимог рапорту від 04.07.2024, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_2 під вхідним №4907 від 05.07.2024, здійснити інші дії.

Крім того, просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язати військову частину подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною. За результатами розгляду відповідного рапорту позивач отримав відповідь, якою йому було повідомлено, що підстави в поданні на звільнення не відповідають жодному з вимог пункту третьому частини п`ятої та пункту третьому частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Проте позивач вказує на те, що він є військовослужбовцем, має дружину із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, не бажає продовжувати військову службу, про що і подав рапорт. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про те що він безальтернативно підлягає звільненню з військової служби на підставі пункт 3 частини 5 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Отже відмова відповідача є очевидно протиправною. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 12.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.08.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що згідно рапорту позивача від 04.07.2024, він просить: звільнити його з військової служби у запас, на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» частини п`ятої пункту 12 частини підпункту 3 (за сімейними обставинами) у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Проте, вказані позивачем підстави (у чинній на момент звернення з рапортом редакції Закону №2232-ХІІ) для звільнення з військової служби за сімейними обставинами відсутні у пункті 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Крім того надана позивачем довідка форми №080-4/о (Висновок №3612 від 04.07.2024) не може вважатися документом, який підтверджує необхідність постійного догляду за дружиною. Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною ОСОБА_2 не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Враховуючи вище викладене в сукупності, підстави для звільнення з військової служби ОСОБА_1 за підпунктом «Г» пункту 3 частини 5 статті 26 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ відсутні, а відмова в/ч НОМЕР_1 , оформлена відповіддю від 15.07.2024 за вих. №5549 є правомірною. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.08.2024 від третьої особи надійшли письмові пояснення. В поясненнях в/ч НОМЕР_2 посилається на те, що позивачем було надано довідку МСЕК серії 12 ААГ №164290 від 02.08.2023 про встановлення ОСОБА_3 другої групи інвалідності, однак в даній довідці не зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду. Надана Позивачем довідка форми №080-4/о (Висновок №3612 від 04.07.2024р.) не містить вказівок на саме необхідності отримувати соціальні послуги з догляду на професійної основі дружині позивача - ОСОБА_3 , а лише рекомендовано отримати такі соціальні послуги. Висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - ОСОБА_1 не надав, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом, укладеним між ним та Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_1 .

На теперішній час позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

04.07.2024 ОСОБА_1 було подано рапорт (вх. в/ч НОМЕР_2 №4907 від 05.07.2024) згідно якого він просить звільнити його з військової служби у запас на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» частини п`ятої пункту 12 частини підпункту 3 (за сімейними обставинами) у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

До рапорту позивачем було додано:

нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб між позивачем та ОСОБА_3 від 20.06.2024 серії НОМЕР_3 ;

копію паспорту;

нотаріально завірену копію ідентифікаційного номера;

нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №164290 від 02.08.2023 про встановлення ОСОБА_3 другої групи інвалідності;

довідку форми №080-4/о (висновок №3612 від 04.07.2024), відповідно до якого, ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

З урахуванням вимог чинного законодавства стосовно звільнення осіб, що уклали контракт на проходження військової служби, в/ч НОМЕР_2 направила рапорт ОСОБА_1 (з доданими матеріалами) до в/ч НОМЕР_1 для прийняття рішення.

Листом в/ч НОМЕР_1 від 15.07.2024 за №5549 повернуто без реалізації подання та додаткові матеріали щодо звільнення капітана ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що підстави в поданні на звільнення не відповідають жодному з вимог пункту третьому частини п`ятої та пункту третьому частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тобто, позивачу фактично відмовлено у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби у запас.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено наступний вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, до яких, зокрема, відноситься необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням відмови позивача звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхіднісью здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

З огляду на доводи сторін та встановлені обставини справи, насамперед суд вважає за потрібне дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

Правовий висновок щодо вказаного Верховний Суд висловив у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23.

Серед іншого Верховний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на таке.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 №705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», а вказано лише право визначати необхідність постійного стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням №1317, суд доходить висновку про те, що така комісія визначає потребу в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Отже, суд доходить висновку, що Закон №2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Викладене свідчить, що підставою для звільнення громадян з військової служби може бути необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК.

В силу викладеного належним доказом підстави звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, є складений у відповідності до чинного законодавства висновок МСЕК, який підтверджує необхідність постійного догляду за дружиною.

При цьому суд зазначає, що порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Таким чином, надана позивачем до рапорту про звільнення з військової служби довідка форми №080-4/о (висновок №3612 від 04.07.2024), відповідно до якого, ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, не є підставою для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Отже, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: у зв`язку необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

В даному випадку, для підтвердження необхідності постійного догляду за ОСОБА_3 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії, який би містив інформацію про необхідність надання дружині позивача постійного догляду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на звільнення з військової служби, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за сімейними обставинами, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни (вул. Леоніда Жаботинського, буд. 10а/2, м. Запоріжжя, 69001), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «22» жовтня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль