Справа № 520/22015/24
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 жовтня 2024 року № 520/22015/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Миколаївська, буд. 16Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) про поновлення на посаді, -

УСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці від 27 червня 2024 року №144-о про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Харків-товарний» з 28 червня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці від 29 липня 2024 року №215-о «Про внесення змін до Наказу Харківської митниці від 27 червня 2024 року №144-0» у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у стані тимчасової непрацездатності, яким внесено зміни до Наказу Харківської митниці від 27 червня 2024 року №144-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » виклавши пункт 1 у такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Харків-товарний» з займаної посади 29.07.2024»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці;

- стягнути з Харківської митниці () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 29.07.2024 (день, з якого відраховується період звільнення позивача) по дату прийняття рішення про поновлення позивача;

- звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що не погоджується із звільненням позивача із займаної посади у зв`язку з військовою агресією проти України та ліквідацією митних постів Харківської митниці на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII. Позивач зазначає, що моменту попередження про можливе наступне вивільнення (27 травня 2024 року) і по дату звільнення з державної служби (30 липня 2024 року) відповідачем не пропонувалося позивачу іншої рівноцінної посади державної служби, та/або іншої роботи (посади державної служби), що свідчить про порушення процедури звільнення, передбаченої статтею 87 Закону України "Про державну службу". Зауважив, що Відповідачем не забезпечені найважливіші гарантії для працівників, зокрема, щодо працевлаштування у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу шляхом надання пропозиції переведення (призначення) на іншу рівнозначну посаду та/або нижчу посаду державної служби.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 КАС України, та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.

Відповідачем, Харківською митницею надано до суду відзив, в якому зазначено, що у зв`язку зі скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці, з метою дотримання гарантій, передбачених законодавством про працю та про державну службу, для збереження кадрового потенціалу митниці звернулася до керівників інших митниць про надання інформації щодо наявних вакантних посад та вирішення питання щодо працевлаштування працівників Харківської митниці для подальшого їх проходження служби. З відокремлених підрозділів Державної митної служби України, щодо наявності вакантних посад надійшли відповіді про що позивач повідомлений та в період з квітня по червень 2024 року ОСОБА_1 ознайомлювався з наявними вакансіями, зазначеними в листах територіальних підрозділів Державної митної служби України про що свідчать підписи позивача у відомостях.

Митним органом повідомлено, що керуючись нормами чинного законодавства 27.05.2024 позивачу вручено попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку з скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці, у якому він відмовився від запропонованих вакансій, про що свідчить його підпис у попередженні. Разом з тим, Харківська митниця, на виконання п. 2 ч. 3 ст. 87 Закону №889-VІІІ, у зв`язку з відсутністю вакантних посад у Харківській митниці пропонувала позивачу інші рівнозначні посади або, як виняток, нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей державної служби у відносно безпечних регіонах України, з метою мінімізації загрози життю та нормальним життєвим умовам ОСОБА_1 та його родини. Отже, Харківською митницею обов`язок по працевлаштуванню позивача виконано в повному обсязі та дотримано обов`язок завчасного попередження позивача про наступне можливе звільнення у межах строків і в порядку, установлених Законом №889-VІІІ. Станом на 27.06.2024 позивач не звернувся до управління по роботі з персоналом Харківської митниці та не виявив бажання працевлаштуватися на запропоновані посади. Стосовно переважного у позивача права залишення на роботі, відповідач зауважив, що під час прийняття рішення про пропонування ОСОБА_1 наявних вакантних рівнозначних посад у територіальних органах Державної митної служби України, Харківською митницею детально вивчена особова справа Позивача, серед іншого, взято до уваги тривалий безперервний стаж роботи в установі, організації у підрозділах митного оформлення.

Позивачем надані додаткові пояснення, в яких повідомив, що, у випадку подання Позивачем заяви про переведення на посаду до іншої області, органи Державної митної служби України не забезпечували би Позивача житлом та весь дохід від заробітної плати йшов би на оплату оренди житла. У той час Позивачу не було запропоновано жодної вакантної посади в Харківській митниці. Так само, відповідачем взагалі залишене поза увагою питання стосовно переважного у позивача права залишення на роботі, оскільки доказів порівняння даних в контексті вимог ст.42 КЗпП України, наведених вище, відповідач не надав.

Відповідач надав заперечення на додаткові пояснення позивача, вказав, що обов`язок по працевлаштуванню ОСОБА_1 виконано Харківською митницею в повному обсязі, а тому доводи Позивача підлягають відхиленню.

Позивачем надано клопотання, в якому просив при прийнятті рішення у справі врахувати практику Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі 641/1334/23.

Відповідачем подані заперечення проти врахування практики Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 641/1334/23, оскільки вона є не релевантною і не може бути застосована Відповідач зауважив, що наведена в клопотанні представником Позивача практика Великої палати Верховного Суду від 28.08.2024 у справі № 641/1334/23 не містить подібності справ і відносин ані за суб`єктним, ані за об`єктним, ані за змістовним критерієм..

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Справа розглянута, з урахуванням строків перебування судді у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці.

Наказом Державної митної служби України від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження граничної численності працівників територіальних органів Держмитслужби», затверджено граничну численність працівників територіальних органах Держмитслужби, зокрема, численність Харківської митниці 376 посад.

Наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 414 «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 23.05.2023 № 212», внесено зміни до граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» затверджено чисельність працівників територіальних органах Держмитслужби, зокрема граничну численність Харківської митниці 280 посад.

Позивача попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців Харківської митниці на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. Попередження про можливе наступне звільнення датовано 27 травня 2024 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87, статті 89 Закону № 889-VIII, частини 4 статті 40 КЗпП України, керуючись статтею 116 КЗпП України, статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР, наказом Державної митної служби України від 23.05.2023 №212 «Про затвердження Граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» із змінами, внесеними наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 441 «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 23.05.2023 № 212», пунктом 21 контракту № 296 про проходження державної служби від 30.06.2023, наказом Харківської митниці від 27.06.2024 № 144-о «Про звільнення ОСОБА_1 », із змінами внесеними наказом Харківської митниці від 29.07.2024 №215-о звільнено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці 29.07.2024.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Нормами ст. 5 Закону № 889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п. 1 ст.1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII.

Відповідно до частини першої наведеної статті державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Отже, однією з підстав для припинення державної служби є ініціатива суб`єкта призначення (стаття 87 Закону № 889-VIII).

Так, згідно частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Крім цього, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас, відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Поряд з цим, частиною четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Оскільки, в даному випадку законом, що регулює статус позивача є Закон №889-VIII, то норми указаного, передусім, і зобов`язаний був дотримуватися відповідач при звільненні позивача у зв`язку скороченням чисельності та штату державних службовців Харківської митниці на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII встановлені певні умови, дотримання яких зумовлює звільнення державного службовця на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. До таких належать: попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, пропонування одночасно з попередженням про звільнення державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а також урахування при цьому переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.

Так, у зв`язку зі скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці, з метою дотримання гарантій, передбачених законодавством про працю та про державну службу, для збереження кадрового потенціалу митниці звернулася до керівників інших митниць про надання інформації щодо наявних вакантних посад та вирішення питання щодо працевлаштування працівників Харківської митниці для подальшого їх проходження служби.

З відокремлених підрозділів Державної митної служби України щодо наявності вакантних посад надійшли відповіді про що позивач повідомлений та в період з квітня по червень 2024 року ОСОБА_1 ознайомлювався з наявними вакансіями, зазначеними в листах територіальних підрозділів Державної митної служби України про що свідчать підписи позивача у відомостях.

З наявного в матеріалах справи попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців ОСОБА_1 головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці, встановлено що у зв`язку із скороченням Граничної чисельності працівників Харківської митниці, відповідно до наказу Державної митної служби України від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження граничної численності працівників територіальних органів Держмитслужби», із змінами, внесеними наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 441, керуючись абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, попереджено ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців Харківської митниці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ. У зазначеному попередженні ОСОБА_1 запропоновано з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей та у межах функціонування Держмитслужби за моделлю єдиної юридичної особи запропоновано вакантні посади в інших митних службах України, з укладанням контракту про проходження державної митної служби. У попередженні зауважено, що у разі відмови від переведення на одну з запропонованих посад відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Закону № 889-VІІІ, з позивачем буде припинено державну службу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ та виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. На зазначеному попередженні поставлений особистий підпис ОСОБА_1 про незгоду із запропонованими йому посадами.

Отже, мали місце обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та дотримані гарантії державного службовця, передбачені частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII.

Враховуючи наведене, відповідачем доведено дотримання передбаченої частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII умови при звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

Щодо посилання позивача на переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці передбачено статтею 42 Кодексу законів про працю України.

Згідно названої статті, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці. Разом з тим, під кваліфікацією розуміється здатність працівника виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи.

Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.

Про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Таким чином, для порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника підлягають оцінюванню окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України.

Для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складання відповідної довідки у довільній формі з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм Кодексу законів про працю України викладені в постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №816/1232/17, від 27 лютого 2020 року у справі №620/1941/19, від 11 березня 2020 року у справі №813/1220/16, які враховуються судом у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Харківською митницею розглядалося питання щодо переважного права позивача залишення на роботі (службі). Харківською митницею вивчена особова справа позивача, серед іншого, взято до уваги тривалий безперервний стаж роботи в установі митного оформлення, крім того враховані результати моніторингу виконання ключових показників службової діяльності позивача, результативність та ефективність якості його роботи.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем встановленої законом процедури звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що у позові належить відмовити повністю.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Миколаївська, буд. 16Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) про поновлення на посаді відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова