Справа № 420/25168/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якій позивач просить суд:

визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 02.07.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, протиправним;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 15.03.1993 по 15.04.1995, з 15.03.1997 по 15.03.1998, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 25.06.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 28 грудня 1992 року позивачка є громадянкою евакуйованою у 1986 році із зони відчуження (категорія 2).

Як повідомлено позивачем, у зв`язку з досягненням 53 річного віку вона звернулася до сервісного центру відділу обслуговування громадян №14 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, під час перевірки поданих до заяви документів, відповідачем було винесено рішення №96 від 02.07.2024, згідно якого позивачці було відмовлено у призначені пенсії із зменшенням пенсійного віку, оскільки за доданими документами до страхового стажу не враховано: період роботи з 15.03.1993 р. по 15.04.1995 р., з 15.03.1997 р. по 15.03.1998 р., згідно довідки № 236 від 11,06.2024 р., оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 . Також довідки № 81 від 17.05.2024р. та № 81670 від 05.09.1991 р. не взято до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам пункту 2.1 Порядку № 22-1.

З вищевказаними діями відповідача позивачка не згодна та вважає їх протиправними, тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою від 13.08.2024 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії заяви та документів з якими позивач звернувся до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком, для долучення до матеріалів справи.

23.08.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли документи витребувані ухвалою судді від 13.08.2024 року.

27.08.2024 року до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позов вважає необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.06.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. 02.07.2024 Головним управлінням на підставі заяви та наданих документів було винесено Рішення № 96 про відмову в призначенні пенсії згідно ст. 55 Закону України №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року у зв`язку з відсутністю довідки про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями. Також за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 15.03.1993р. по 15.04.1995р., з 15.03.1997р. по 15.03.1998р., згідно довідки № 236 від 11.06.2024р., оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи свою правову позицію щодо наявності у Позивача права на призначення пенсії, Головне управління фактично цитує зміст Рішення № 96 про відмову в призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління призначити Позивачу пенсію, Відповідач вважає, що вона не підлягає задоволенню з підстав того, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Інші заяви по суті та клопотання до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

25.06.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.

Згідно розписки-повідомлення заявниця додала до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 25.06.2024 року наступні документи:

довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 ;

паспорт Серія НОМЕР_3 ;

довідка про зміну назви організації;

довідка про прийняття на роботу (навчання);

заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк);

свідоцтво про народження дитини (1);

свідоцтво про народження дитини (2);

трудова книжка або документи про стаж.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах, Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2) (зі змінами) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі - постанова № 25-1) передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV постанови № 25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, за принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто ГУ ПФУ в Одеській області (далі - Відповідач), за результатом опрацювання якої прийнято рішення від 02.07.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В оскаржуваному рішенні зазначено наступне:

«Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 15.03,1993р. по 15.04.1995р., з 15.03.1997р. по 15.03.1998р., згідно довідки № 236 від 11.06.2024р., оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 15 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підставою для визначення статусу евакуйованих, відселених і тих, які самостійно переселилися є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі-Порядок № 22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями

Довідки № 81 від 17.05.2024р. та № 81670 від 05.09.1991р. не взято до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам пункту 2.1 Порядку № 22-1.

Встановлено, що довідки про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, виданою Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями відсутні.».

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Уразі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, за умови, що вони є потерпілими від Чорнобильської катастрофи які евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році на 8 років.

Як встановлено судом, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком по досягненню нею 53 років, з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, під час перевірки поданих до заяви документів, відповідачем було винесено рішення №96 від 02.07.2024, згідно якого позивачці було відмовлено у призначені пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Так, з оскаржуваного рішення слідує, що Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи з 15.03.1993 р. по 15.04.1995 р., з 15.03.1997 р. по 15.03.1998 р., згідно довідки № 236 від 11.06.2024 р., оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 .

Щодо зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідачем таке зменшення не застосовано, оскільки відсутні довідки про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями.

Спірним в межах даної справи є правомірність прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з застосуванням зменшення пенсійного віку та не зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 15.03.1993 р. по 15.04.1995 р., з 15.03.1997 р. по 15.03.1998 р.

Дослідивши зміст копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 №599, судом встановлено, що у період з 1993 року по 1998 рік позивачка працювала в колгоспі «Нива». В 2000 році відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99, у зв`язку з реформуванням колгоспу «Нива» звільнена в порядку переводу в ТОВ «Нива».

Щодо підстав для незарахування пенсійним органом вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача з підстав неспівпадіння прізвища у довідці № 236 від 11.06.2024 р. та в свідоцтві про шлюб, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Станом на час внесення записів щодо спірного періоду роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до абз. 2 п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п. 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції №58, у разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

Згідно п. 2.8 Інструкції №58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

У відповідності з п. 2.9 Інструкції №58, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно п. 2.10 Інструкції №58, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Згідно п. 2.14 Інструкції №58, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції №58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Разом із тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 4).

При цьому, суд зазначає, що записи занесені у трудову книжку у спірний період зроблені чітко та відповідають Інструкції від 29.07.93 № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників, записи виконано у чіткій послідовності та засвідчено печаткою.

Указане на титульній сторінці трудової книжки прізвище позивачки « ОСОБА_3 » співпадає з її паспортними даними, зокрема, зі свідоцтвом про народження від 04.08.1987 року серія НОМЕР_4 , зі свідоцтвом про одруження від 09.08.1997 року серія НОМЕР_5 , де прізвище вказано « ОСОБА_3 ». Тобто, відомості про працівника внесені у трудову книжку на підставі паспортних даних, що відповідає Інструкції №58.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періоду роботи, що є спірним, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, невірно зазначене у трудовій книжці прізвище (хоча у даному випадку прізвище записано правильно) не є підставою для незарахування періодів роботи, які охоплені даною трудовою книжкою, до страхового стажу особи.

Посилання відповідача в оскаржуваному рішенні, а також у відзиві на адміністративний позов, на архівну довідку від 11.06.2024 року №236, як на підставу відмови у зарахуванні страхового стажу, суд не приймає, оскільки, як вже було зазначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

До того ж, суд враховує, що архівна довідка №236 від 11.06.2024 року складена на підставі книг розрахунків з колгоспниками по ТОВ «Ника», тобто на підставі документів з кадрових питань, переданих на зберігання до Комунальної установи «Трудовий архів» Житомирської області Звягельського району Ємільчинської селищної ради підприємством, на якому на той час працювала позивачка. Отже відповідальність за неправильне заповнення цих документів, книг розрахунків з колгоспниками несе саме роботодавець, а не працівник.

Щодо відмови пенсійного органу у призначені пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 21.02.1991 р. №796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначаються основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 14 Закону № 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).

Згідно ч. 2 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, за умови, що вони є потерпілими від Чорнобильської катастрофи які евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році на 8 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача до Відповідача з заявою щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону № 796-XII.

За результатами розгляду вказаного звернення позивача відповідачем було прийнято оскаржуване рішення, в якому управління посилається положення пункту 2.1. Порядку № 22-1 та зазначає, зокрема, що документом, який підтверджує право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями. При цьому, як стверджує відповідач, такі довідки відсутні.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 65 Закону № 796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551, потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) та особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 2) серії Б сірого кольору.

Довідкою Згурівської селищної ради від 17.05.2024 за №10/81 та Довідкою Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів № 81670 від 05.09.1991 підтверджено, що ОСОБА_1 проживала в селі Стечанка, Стечанської сільсьі ради, Чорнобильського району Київської області звідки була евакуйована 05.05.1986 року

Відповідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. № 106 до зони відчуження віднесено, окрім інших, с. Стечанка Чорнобильського району Київської області.

Наявність у позивача статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням громадянина, евакуйованого із зони відчуження (категорії 2), внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_2 від 28 грудня 1992 року виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, наявним в матеріалах справи.

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус Позивача як громадянина, евакуйованого із зони відчуження, в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення "Громадянина, евакуйованого із зони відчуження".

Верховний Суд України у постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 4 вересня 2015 року № 690/23/15-а вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Зазначеного правового висновку дотримується Верховний Суд також у своїй постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17.

Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_1 є особою зі статусом громадянина евакуйованого із зони відчуження, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Статус позивача як особи, евакуйованої із зони відчуження підтверджується відповідним посвідченням та уточнюючими довідками № 81 від 17.05.2024 р. та № 81670 від 05.09.1991 р., наданими пенсійному органу.

Як було встановлено судом, згідно розписки-повідомлення до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 25.06.2024 року заявницею дійсно не було додано посвідчення громадянина, евакуйованого із зони відчуження, в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

В даному аспекті суд вважає за доцільне надати правову оцінку діям Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при розгляді заяви ОСОБА_1 в контексті ст. 19 Конституції України, де визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, у спірному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає про відсутність документів про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, виданих Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями.

Тобто, пенсійний орган встановив відсутність у позивачки права на отримання пенсії з урахуванням зменшення пенсійного віку в зв`язку з не підтвердженням статусу громадянина, евакуйованого із зони відчуження.

При цьому, пенсійний орган в своєму рішенні не вказує чи витребовувались документи про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, виданих Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями у заявниці.

Згідно з п.1.8 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);

Згідно з пунктом 4.2 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Аналізуючи наведені положення Порядку № 22-1, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що ним було вчинено усіх дій для з`ясування/отримання документів на підтвердження наявності у заявника ( ОСОБА_1 ) статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи які евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 21.05.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII. Згідно розписки-повідомлення заявниця додала до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 21.05.2024 року, зокрема посвідчення постраждалого від ЧАЕС серія НОМЕР_2 ;

Відповідно пункту 4.8 постанови № 25-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Таким чином, документи, які заявниця додала до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 21.05.2024 року, були від скановані органами пенсійного фонду до яких звернулась заявниця та додані до Електронної пенсійної справи позивачки, яка зберігається на базі централізованих інформаційних технологій і до якої був доступ у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким прийнято оскаржуване рішення. Наявність у відповідача доступу до електронної пенсійної справи позивача та документів в ній підтверджується також наданням Головним управлінням в Одеській області до суду документів на виконання ухвали суду від 13.08.2024 року, серед цих документів наявне, зокрема, і посвідчення на ім`я ОСОБА_1 - громадянина, евакуйованого із зони відчуження (категорії 2), серії НОМЕР_2 від 28 грудня 1992 року.

Отже, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення у відповідача було наявне посвідчення ОСОБА_1 - громадянина, евакуйованого із зони відчуження (категорії 2), серії НОМЕР_2 від 28 грудня 1992 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача характеру належного виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 02.07.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку є протиправним та належить до скасування.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи було відповідачем проведено всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх необхідних документів для призначення пенсії, у рішенні не надано оцінки наявності підстав для призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку. Враховуючи, що відповідачем не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника з підстав не правильно зазначеного прізвища на титульній сторінці, суд дійшов висновку, що пенсійний орган по суті не надавав оцінку зарахування даних періодів до страхового стажу позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого належить призначення пенсій, тому суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу, оскільки такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 02.07.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук