Справа № 340/9516/23
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 340/9516/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 в адміністративній справі №340/9516/23 (суддя Хилько Л.І.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу,-

в с т а н о в и В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (через представника - адвоката Позненка Ю.В.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 1409 від 09.10.2023 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленої під час щорічної планової інвентаризації 2023 року", в частині пункту 4; підпункт 1 пункту 6; підпункт 2 пункту 6; пункт 8; пункт 9; стягнути з в/ч НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 7 593 049, 74 (сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійки) грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнанно протиправним і скасовано пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленої під час щорічної планової інвентаризації 2023 року", яким за порушення вимог ст.83, 98 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1.9, п. 3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, п. 6 розділу І Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, п. 1, п. 2 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, невиконання п. 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 853 від 16.06.2023, начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього накладення дисциплінарного стягнення "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення з в/ч НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 7 593 049, 74 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, а тим більше прив`язкою до захворювань чи квитанцій на їх лікування.

Нанесення позивачу моральної шкоди на його думку полягає в порушенні поняття соціальної справедливості та демократичних засад державного устрою, коли управлінський апарат державної влади, користуючись більш вигідним становищем щодо підлеглої особи приймає протиправні рішення щодо цієї особи, проходячи службу у Збройних Силах України в період військовго стану безперечно пов`язується із ризиками для життя, а перебування на матеріально відповідальних посадах в цей час пов`язується із постійним переживаняням та стресом за схоронність цього майна, в тому числі в умовах бойових дій. Проведення службовго розслідування та протиправне ( як вже встановлено рішенням суду) притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ» та покладання матеріальної відповідальності за завданні збитки державі та утримання з нього 7 593 049,74 (сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійки) хоч і не призвели до нервового зриву та лікуванню в закладах охорони здоров`я, але безмовно призвели до сильних емоційних потрясінь і душевних переживань, позивач в певній мірі позбавлений здійснювати свою щоденну діяльність оскільки думки позивача цілком і повністю зайнятті пошуком виходу із даної ситуації і невизанченністю кінцевого результату.

Крім того, безумовно, що проведення службового розслідування стосовно позивача підірвали його репутацію серед однослуживців та значно ускладнило просуванню по кар`єрній драбині в Збройних Силах України.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2022 № 44 позивача було призначено начальником речової служби тилу в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та визнано таким, що з 27 лютого 2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2022 № 323 позивача призначено начальником речової служби тилу логістики в/ч НОМЕР_1 та визнано таким, що з 03 грудня 2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.08.2023 № 1142 призначено повторне службове розслідування щодо з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023 року. Цим же наказом, у зв`язку з наявністю ризиків щодо вчинення перешкод учасникам службового розслідування, на час проведення службового розслідування наказано усунути позивача від виконання службових обов`язків начальника речової служби тилу логістики та відрядити його у 41 запасну роту .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2023 № 230 позивача визнано таким, що вибув у відрядження ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_1 з 19.08.2023 до окремого розпорядження.

Так, у зв`язку з проведенням службового розслідування командиру ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_1 було направлено вимогу №8519 від 06.09.2023 щодо опитування позивача, надання ним відповідних пояснень на поставленні у такій вимозі питання .

07.09.2023 позивач надав пояснення по суті заданих питань .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.09.2023 № 1253 продовжено терміни проведення службового розслідування на 1 місяць .

За результатами службового розслідування було складено акт від 09.10.2023, згідно висновків якого за даними довідки залишкової вартості майна речової служби від 11.10.2023, якого не вистачає, державі завдано збитків на суму 77 593 049,74 грн (сімдесят сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок). Перелік майна та документів наведено в Додатку № 1 та Додатку № 10 .

З метою реалізації висновків службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.10.2023 № 1409 наказано, зокрема: відповідно до пп.1 п.1 ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019, начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_1 притягнути до матеріальної відповідальності і завдані державі збитки у розмірі вартості виявленої недостачі майна - 7 593 049,74 грн (сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок) віднести на його рахунок у повному обсязі (пункт 4); начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : на підставі абзацу 9 пункту 5 розділу ХVІ наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07.06.2018 № 260 за збитки, завданні державі, позбавити начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 щомісячної премії за жовтень 2023 року; занести в Книгу грошових стягнень та нарахувань та утримати з начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 7 593 049,74 грн ( сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок) (підпункт 1, 2 пункту 6); за порушення вимог ст.83, 98 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1.9, п. 3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, п. 6 розділу І Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, п. 1, п. 2 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, невиконання п. 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 853 від 16.06.2023 року, притягнути начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього накладення дисциплінарного стягнення "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ" (пункт 8); начальнику відділення персоналу подати встановленим порядком документи на військову частину НОМЕР_2 (пункт 9) .

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Аналізуючи обставини проведеного службового розслідування суд першої істанції обгрунтовано дійшов висновку, що воно проведено поверхнево та без ґрунтовного дослідження всіх обставин, за відсутності жодних конкретних встановлених фактів неналежного виконання позивачем службових обов`язків, а тим більше з огляду на визначений розмір нібито завданих позивачем збитків державі.

Таким чином, на підставі аналізу встановлених обставин та правовідносин, що їм відповідають, а також враховуючи те, що відповідач у встановленому законом порядку не встановив і не довів наявність у діях (бездіяльності) позивача складу дисциплінарного порушення, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування п. 8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ".

Оскільки пп. 4, 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023 втратили чинність, відповідно такі скасуванню не підлягають.

Наведені обставини позивачем не оспорюються.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За висновком Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 року по справі № 580/1015/21 - аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7593049,74 грн. позивач пов`язує з незаконними діями в/ч НОМЕР_3 , що полягали у накладенні неправомірного дисциплінарного стягнення , що принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (постанова Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 569/18824/21, провадження № 61-14309св23).

До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Колегія суддів зауважує, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі позивчем не надано доказів яким чином оскаржуваним наказом йому було заподіяно моральну шкоду, негативно вплинув, на його думку, стосовно ділових якостей позивача і саме ці негативні оцінки принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.01.2024 року по справі № 580/1015/21, від 21.02.2024 року по справі № 203/4419/17, від 02.04.2024 року по справі № 520/7071/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , та не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , про стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай