Справа № 200/4573/24
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року Справа№200/4573/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення

середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання протиправним та скасування наказу від 22.05.2024 року № 870 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, визнання протиправним та скасування наказу від 30.05.2024 року № 252 о/с про звільнення з поліції, поновлення на посаді майора поліції, начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2024 року по день фактичного поновлення на службі, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді майора поліції, начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області на службі та стягнення середнього грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць, стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, приймаючи накази, які оскаржуються, відповідач діяв з перевищенням повноважень, та не у спосіб, визнаений чинним законодавством, яке регулює спірні взаємовідносини.

Вважає накази, які оскаржуються, такими, що прийняті в порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, якою заборонено звільняти працівників у період тимчасової непрацездатності, оскільки у спірні періоди позивач на законних підставах перебував на лікуванні та не міг виконувати службові обов?язки та бути присутнім на місці служби.

Зазначає, що при звільненні позивача відповідач не виконав жодної з вимог, встановлених п.п. 7, 13, 14 розділу 5 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, а саме: неодержані пояснення поліцейського чи інших осіб та необхідних документів від органів влади чи самоврядування, не надана можливість поліцейському подати документи для долучення до службового розслідування, поіцейський не повідомлений належним чином про розслідування, не відібрані письмові пояснення.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що дисциплінарною комісією проведене службове розслідування, під час якого встановлено, що в березні 2023 року позивач, перебуваючи на керівній посаді, залишив свій особовий склад, самовільно, без відома керівництва, залишив територію Донецької області та виїхав до м. Буча Київської області; починаючи з 03.03.2023 року та до 30.04.2024 року він нібито перебував на лікуванні в медичних закладах м. Києва та Київської області, де йому відкриті лікарняні листи.

Вказує, що на момент видання наказу про звільнення від 30.05.2024 року №252 о/с у відповідача були відсутні відомості про перебування позивача на лікарняному, оскільки останній жодним чином не повідомив про це відповідача та не надав будь-яких підтверджуючих документів.

Зазначає, що, оскільки позивач повинен був приступити до служби 01.06.2024 року, тому звільнений саме з цієї дати.

Враховуючи наведене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 .

03.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з рапортом щодо звільнення зі служби у поліції.

Листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.06.2024 року № 1371/12/01-2024 ОСОБА_1 повідомлений, що рапорт від 03.06.2024 року щодо звільнення зі служби в поліції розглянутий управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області та повідомлено, що на підставі наказу Головного Управління Національної поліції в Донецькій області від 22.05.2024 року № 870 наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.05.2024 року № 252 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 01.06.2024 року.

Як встановлено судом, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 22.05.2024 року № 870 за порушення службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині вірності Присязі поліцейського, знання нормативно-правових актів, що визначають повноваження поліції: п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині належного дотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.05.2024 року № 252о/с заступник начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області - майор поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни заступником начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_1 від 17.05.2024 року встановлено, щона підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 22.04.2024 року № 672 ( зі змінами) дисциплінарною комісією проведено службове розслідування, під час якого встановлено, що в березні 2023 року ОСОБА_2 самовільно, без відома керівництва, залишив територію Донецької області та виїхав до м. Буча Київської області. Починаючи з 03.03.2023 року і до 30.04.2024 року він нібито перебував на лікуванні в медичних закладах м. Києва та Київської області, де йому були відкрит лікарняні, законність яких сумнівна.

За весь час перебування на лікарняному в медичних закладах м. Києва та Київської області упродовж 2023-2024 років у ОСОБА_3 відповідно до листків непрацездатності завжди спостерігається захворювання лише загального характеру, що в свою чергу потребувало нетривалого лікування. Однак останній після закриття лікарняного у зв`язку з одужанням знову відкривав лікарняний уже в іншій лікарні, посилаючись на погане самопочуття, при цьому обіцяних копій листків непрацездатності керівництву УПД ГУНП в Донецькій області жодного разу не надав, що свідчить про небажання ОСОБА_3 ставати до роботи, ухилення від виконання своїх службових/функціональних обов`язків та ставить під сумнів законність його перебування на лікарняних.

Крім того, в провадженні слідчого управління ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000125 від 16.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом того, що посадовими особами окремих медичних закладів м. Києва та Київської області внесені завідомо недостовірні відомості до офіційних медичних документів, а саме до лисків непрацездатності на ім`я заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 замість перебування на стаціонарному лікуванні в м. Києві та Київської області з 21.04.2023 року по 04.05.2023 року, з 22.06.2023 року до 03.07.2023 року, з 14.07.2023 до 28.07.202 року, з 19.02.2024 до 28.02.2024, з 20.04.2024 до 22.04.2024 відвідував Вінницьку, Житомирську, Івано-Франківську, Рівненську та Тернопільську області. У деяких випадках під час під час перебування на амбулаторному лікуванні він в медичних закладах зовсім не з`являвся, проте відвідував Кіровоградську, Дніпропетровську, Черкаську, Житомирську, Рівненську та Львівську області, що вказує на те, що стан здоров`я ОСОБА_3 зовсім не хворобливий, оскільки дозволяє останньому мандрувати Україною та при цьому вводити в оману своє керівництво, а також вказує на відсутність останнього на службі без поважних причин.

Крім того, ОСОБА_2 був відсутній на службі без поважних причин з 20.05.2023 року по 08.06.2023 року, оскільки ніяких документів, що підтверджували б перебування останнього на лікуванні немає.

Вказана подія стала можливою внаслідок особистої недисциплінованості заступника начальника відділу організації груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , порушення ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ЗУ «Про Національну поліцію», що призвело до скоєння дисциплінарного проступку, який виразився в тому, що останній, будучи діючим працівником поліції, усвідомлюючи важливість займаної посади, в тяжкий для країни час, нехтуючи довірою керівництва, не маючи бажання мужньо і вправно служити народу України, а також приступати до роботи та виконувати належним чином свої функціональні обов`язки, бути вірним Присязі поліцейського, тривалий час був відсутній без поважних причин.

Під час проведення службового розслідування опитано: заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності та контролю якості з медичної допомоги КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва Л. Колотенко; сімейного лікаря КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 ; заступника директора з правових питань та юридичного забезпечення КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» Н. Павлішину; приватного сімейного лікаря О. Гаврилюк; старшого адміністратора ТОВ Медичного центру «Доктор-24» В. Домогатську; пацієнта травматологічного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» ОСОБА_5 ; завідувача відділення першої терапії КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» О. Білан; лікаря-травматолога КНП «Київська міська клінічна лікарня № 8» А. Левандовського; заступника директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району Н. Жукову; медичного директора ТОВ «Клініка сімейної медицини «Здравиця» ОСОБА_6 ; лікаря загальної практики КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району К. Лисенко. До того ж, з метою встановлення факту перебування на стаціонарному лікуванні з 20.04.2024 ОСОБА_1 , відвідано палату, в якій останній перебував на стаціонарному лікуванні.

До матеріалів справи додані інформаційні довідки до медичного висновку, копії виписок із медичної карти амбулаторного хворого.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Коексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію`поліцейський зобов`язаний, зокрема, але не виключно:

неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно ч.3 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію`рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідноч.ч.1-2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Згідно ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ч.1 ст.11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За ст.13 Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно ч.ч.1-2 ст.14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

За ч.4 ст.14 Статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно ч.6 ст.14 Статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

За ч.1 ст.15 Статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Відповідно до ч.3 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч.ч.7-8 ст.19 Статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.10 ст.14 Статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно п.1 розділу V Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п.4 розділу V Порядку службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно п.13 розділу V Порядку поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні або письмові пояснення (у тому числі з накладанням електронного цифрового підпису) щодо відомих їм відомостей про діяння, яке стало підставою для призначення службового розслідування.

Згідно п.2 розділу VІ Порядку підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення (п.7 розділу VІ Порядку).

Згідно п.1 розділу VІІ Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до п.п.3-4 розділу VІІ Порядку виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З аналізу наведених норм вбачається, що якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування дисциплінарною комісією буде встановлено наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, то, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, на такого поліцейського має бути накладено дисциплінарне стягнення, зокрема, у вигляді звільнення зі служби.

У постанові від 13.10.2020 року по справі №712/9213/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

Верховний Суд у постанові від 23.06.2023 року по справі №420/8984/20 зазначив, що у справі, що розглядається, суди повинні встановити чи мало місце відсутність позивача на службі, що зумовить певні правові наслідки, а у разі наявності - чи підтверджується відсутність позивача на службі поважними причинами, зокрема, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до ч.5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, проведеним дисциплінарною комісією УГІ ГУНП в Донецькій області службовим розслідуванням за фактом порушення службової дисципліни позивачем, встановлений факт тривалої відсутності на службі без повіжних причин, що є несумлінним ставленням до виконання своїх службових обов`язків, не виконанням покладених на нього обов`язків та не дотриманням правил внутрішнього розпорядку, тобто самовільним самоусуненням від виконання службових обов`язків.

Крім того, суд враховує наступне.

Згідно п.6 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч.2 ст.5 Статуту за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Разом з тим суд зазначає, що матеріали службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у його невиході на службу без поважних причин, не містять доказів того, що позивач сповістив своє командування про відсутність на службі з поважних причин.

Навпаки, матеріали службового розслідування, досліджені судом, свідчать про те, що керівництво позивача не було обізнано щодо місцезнаходження позивача та вважало його таким, що відсутнійна службі без поважних причин.

Крім того, за час розгляду даної справи позивачем також не надані доказитого, що він своєчасно повідомляв безпосереднє керівництво про причини її відсутності на службі.

Щодо посилань на інформаційні довідки до медичного висновку, як на підставу підтвердження тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 року №1066, формування медичних висновків в Реєстрі здійснюють лікуючі лікарі суб`єктів господарювання.

Право формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідної категорії в Реєстрі мають лікуючі лікаря, які перебувають на лікарських посадах згідно з переліком, наведеним у додатку 1, та які мають лікарські спеціальності згідно з переліком, наведеним у додатку 2.

Тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку (далі - тимчасова непрацездатність) - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. Тимчасова непрацездатність обраховується в календарних днях (п.3 Порядку №1066).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року №455 затверджена Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, за п.1.1. якої тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 (п.1.2 Інструкції №455).

За п.1.6 Інструкції №455 видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність здійснюється лікуючим лікарем (фельдшером) при пред`явленні паспорта чи іншого документа, який засвідчує особу непрацездатного і не може бути платною послугою в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Згідно п.2.1 Інструкції №455 у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях.

Окремо форма довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.03.2016 року №201.

Згідно вищевказаної форми, у довідці має міститься графа «звільнення від служби» із зазначенням дати звільнення (та до якого числа включно).

Тобто, поважність причин нез`явлення поліцейського для несення ним служби має бути документально підтверджена, зокрема, фактом видання документу, що засвідчує тимчасову непрацездатність поліцейського листка непрацездатності.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодекс адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В підтвердження поважності причин нез`явлення поліцейського для несення ним служби позивачем надані суду інформаційні довідки до медичного висновку, копії виписок із медичної карти амбулаторного хворого, при цьому, копії поліцейського листка непрацездатності суду не надані.

Разом з тим, під час службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у невиході на службу без поважних причин, встановлений факт прогулу з 20.05.2023 року по 08.06.2023 року, з 21.04.2023 року по 04.05.2023 року, з 22.06.2023 року по 03.07.2023 року, з 14.07.2023 року по 28.07.2023 року, з 19.02.2024 року по 28.02.2024 року, з 20.04.2024 року по 22.04.2024 року.

Крім того, суд вказує, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000125 від 16.02.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом того, що посадовими особами окремих медичних закладів м. Києва та Київської області внесено завідомо недостовірні відомості до офіційних медичних документів, а саме до листків непрацездатності на ім`я позивача.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що позивач замість перебування на стаціонарному лікуванні в м. Києві та Київській області з 21.04.2023 до 04.05.2023, з 22.06.2023 до 03.07.2023, з 14.07.2023 до 28.07.2023, з 19.02.2024 до 28.02.2024, з 20.04.2024 до 22.04.2024 відвідував Вінницьку, Житомирську, ІваноФранківську, Рівненську та Тернопільську області.

У деяких випадках під час перебування на амбулаторному лікуванні він в медичних закладах зовсім не з`являвся, проте відвідував Кіровоградську, Дніпропетровську, Черкаську, Житомирську, Рівненську та Львівську області, що вказує на задовільний стан здоров`я позивача.

Щодо посилань позивача про заборону звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності, суд враховує наступне.

Так, згідно з вимогами ч. 4 ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 21 Дисциплінарного статуту перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

За відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

Висновком службового розслідування встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, та факт тривалої відсутності на службі без поважних причин позивача підтвердились.

На момент видання наказу про звільнення позивача від 30.05.2024 року №252 о/с, у відповідача були відсутні відомості про перебування позивача на лікарняному, оскільки позивач жодним чином не повідомив про це відповідача та не надав будь-яких підтверджуючих документів.

Таким чином, позивач повинен був приступити до служби 01.06.2024 року, тому позивач звільнений зі служби саме з 01.06.2024 року.

Враховуючи наведене, суд вказує, що причинами та умовами порушення службової дисципліни стали: особиста недисциплінованість позивача, порушення ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до скоєння дисциплінарного проступку, який виразився в тому, що останній, будучи діючим працівником поліції, усвідомлюючи важливість займаної посади, виявляючи та припиняючи правопорушення в зоні ведення активних бойових дій, в тяжкий для країни час, нехтуючи довірою керівництва, небажанні мужньо і вправно служити народу України, небажанні тривалий час приступати до роботи та виконувати свої функціональні обов`язки належним чином, бути вірним Присязі поліцейського, тривалий час був відсутній на роботі без поважних причин, порушивши тим самим вимоги законодавства України.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягаютьзадоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надані суду належні докази правомірності прийняття наказу, який оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання протиправним та скасування наказу від 22.05.2024 № 870 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, визнання протиправним та скасування наказу від 30.05.2024 № 252 о/с про звільнення з поліції, поновлення на посаді майора поліції, начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2024 по день фактичного поновлення на службі, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді майора поліції, начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Донецькій області на службі та стягнення середнього грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць, стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко