Справа № 740/4669/24
Суддя: Карпусь І. М.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/4669/24
Провадження № 2-а/740/61/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Ващенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Глазун Т.О. звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 2702924 від 28.07.2024, винесену поліцейським Ніжинського РУП Пономаренком В.Д. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позов обгрунтовує тим, що 28.07.2024 відносно нього поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Пономаренком В.Д. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2702924 за ч. 5 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 510 грн. штрафу. Вважає, що дану постанову винесено незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Він дійсно 28.07.2024 керував автомобілем RENAULT SYMBOL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і був зупинений працівниками поліції. Хоча причини зупинки працівниками поліції не було повідомлено і ПДР він не порушував, проте на вимогу поліцейських зупинився, відстебнув пасок безпеки, щоб дістати документи для перевірки, оскільки будучи пристебнутим ременем не міг цього зробити. Натомість поліцейський з незрозумілих причин розцінив його перебування в автомобілі не пристебнутим ременем безпеки, як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП та безпідставно виніс оскаржувану постанову. Крім того, поліцейським порушено процедуру розгляду справи, передбачені ст. 268 КУпАП права не роз`яснені та не надано можливості ними скористатись.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданим на диску відеозаписом. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням передбаченої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою судді 15.08.2024 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача адвокат Глазун Т.О. подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу за відсутності її та позивача.

Від відповідача заяв з процесуальних питань не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 28.07.2024 поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Пономаренком В.Д. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2702924 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до постанови, 28.07.2024 о 16 год 47 хв у м. Ніжині, площа Франка, 1, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки RENAULT SYMBOL, д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в) Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 ст. 121 КУпАП.

На відеозаписі на оптичному диску, доданому до відзиву, зафіксовано спілкування поліцейського із ОСОБА_1 , під час якого останній перебуває у автомобілі не пристебнутий ременем безпеки, а поліцейський складає оскаржувану постанову, потім дає постанову та її копію позивачу, роз`яснивши порядок сплати штрафу.

У письмових поясненнях поліцейський ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 зазначає, що під час перебування на службі близько 16.31 год. у м.Ніжині на пл. Франка зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме п. 2.3.в керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки. Після цього на водія було складено адміністративну постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення незаконною, у зв`язку з тим, що: викладені в ній відомості не відповідають дійсності, постанова винесена з порушенням його прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що передбачені ст. 268 КУпАП.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

За змістом норм ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 3 ст. 79 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідач правомірність свого рішення, та обставини, які б спростовували доводи позивача про невідповідність оскаржуваної постанови фактичним обставинам, не довів, достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП за викладених у оскаржуваній постанові обставин, не надав. Як вбачається з відеозаписів, на них не зафіксовано, що позивач керував автомобілем, будучи під час руху непристебнутим ременем безпеки. Натомість зафіксовано нерухомий автомобіль, у якому перебуває водій ОСОБА_1 , а працівник поліції складає в цей час постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2.3 в) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За правилами п. 5.2 б) пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні під час пересування на транспортному засобі, користуватися засобами пасивної безпеки (підголовниками, ременями безпеки, де їх установка передбачена конструкцією) (крім пасажирів з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки), а на мотоциклі і мопеді - в застебнутому мотошоломі.

Системний аналіз наведених положень законодавства щодо правил користування ременями безпеки свідчить, що на водія покладається обов`язок користуватися ременями безпеки на автомобілях, обладнаних ними, саме під час пересування на транспортному засобі.

Наявними у справі доказами, у тому числі відеозаписом, не спростовано тверджень позивача про те, що під час руху на автомобілі ременем безпеки він пристебнутий був, а після зупинки його відстібнув.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд не може врахувати пояснення поліцейського ВРПП Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення він діяв як службова особа - поліцейський. Суд зазначає, що свідчення тільки такої особи у цій справі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація саме обставин щодо предмета доказування тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження поза розумним сумнівом відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху за викладених у оскаржуваній постанові обставин, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування доказами під час розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, твердження відповідача про наявність в діях позивача адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини позивача, в інкримінованому йому відповідачем адміністративному правопорушенню, тлумачаться на користь позивача. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП є недоведеним.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області підлягають задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Позивачем при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З таких підстав судові витрати понесені позивачем в межах суми 605,60 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2702924 від 28.07.2024, винесену поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Пономаренком В.Д., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду згідно ч. 4 ст. 286 КАС України може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь