Справа № 476/774/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 476/774/23
Перша інстанція: суддя Величко А.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті з позовними вимогами про:

- скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ018406 від 23.08.2023р., якою накладено на ФОП ОСОБА_1 адміністративний штраф у сумі 17000грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.08.2023р., Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України винесено постанову за №ПШ018406 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000грн..

Відповідно до вказаної постанови, позивач допустив порушення ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 вказаного Закону: перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 цього Закону, а саме: відсутня тахокартка за 29.03.20203р. водія ОСОБА_2 транспортного засобу MAN держ. Номер НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області від 23.08.2023р. №ПШ018406 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м.Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 2684грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог, з наступних підстав.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволені адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначена Порядком №1567 правова процедура розгляду органами державного контролю справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників встановлює строки прийняття рішення, а у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження такого рішення особою, чиї інтереси воно зачіпає, до суду. Тому, недотримання відповідачем п.25 Порядку №1567, а саме порушення термінів розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та свідчить про наявність підстав для її скасування.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на праві власності належать транспортні засоби марки: MAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; напівпричіп марки BENALU, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

29.03.2023р. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь» 21 км. + 434м. проведено перевірку автомобіля марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом марки BENALU, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..

За результатами проведеної перевірки складено Акт №356046 від 29.03.2023р.. Під час перевірки виявлено надання послуг з внутрішньо вантажних перевезень без оформлення документів, передбачених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня тахокартка за 29.03.2023р. водія ОСОБА_2

Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області направлено запрошення, на адресу позивача, для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 25.05.2023р..

На підставі акту перевірки за №356046, Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області прийнято постанову №ПШ018406 від 23.08.2023р. про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000грн. до ФОП ОСОБА_1 за порушення абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою №ПШ018406 від 23.08.2023р., позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулює ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 5.04.2001р. №2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Згідно зі ст.5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст.6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

За приписами п.14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

7.09.2005 Верховною Радою України прийнято ЗУ від №2819-ІV «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», згідно з яким Україна приєдналася до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 1.07.1970 в м.Женева.

На виконання вимог Закону №2819-ІV прийнято низку нормативно-правових актів, зокрема, 11.07.2007 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №914 «Про виконання Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», якою, зокрема, Міністерство транспорту і зв`язку визначено органом, що забезпечує надання інформації з питань обладнання транспортних засобів, які призначаються для міжнародних автомобільних перевезень (далі - транспортні засоби), контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Також, разом з іншими суб`єктами владних повноважень указане Міністерство було зобов`язане визначити вимоги, яким повинні відповідати ці прилади, а також порядок їх використання, а також розробити і подати у двомісячний строк Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо обладнання транспортних засобів такими приладами.

Надалі Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення №340).

За правилами п.1.3 Інструкції №385 її положення поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Водночас, за визначенням, наведеним у п.1.4. Інструкції №385 перевізники - це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 1.1. Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979р. №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) №561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006р. про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) №3821/85 та (ЄС) №2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (пункт 1.3 Положення №340).

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п.6.1. Положення №340).

Статтею 49 Закону №2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з п.2.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010р. №385 (далі - Інструкція №385), транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п.п.21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Приписами п.25 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених ст.48 Закону №2344-III зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Разом з цим, до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в цьому випадку, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (п.3.3 Інструкції №385).

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у ст.48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених ст.60 Закону №2344-ІІІ.

При цьому, Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме з акту перевірки за №356046 від 29.03.2023р. транспортний засіб позивача був обладнаний цифровим тахографом, а отже судова колегія приходить до висновку що водій мав використовувати особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, та надати її на перевірку чи роздруківку даних роботи тахографа.

Колегія суддів зауважує, що п.3.3 Інструкції №385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, та мати при собі таку картку чи роздруківку даних роботи цифрового тахографа, а у разі технічної несправності тахографа або картки до нього чи неможливості їх експлуатації з інших причин - здійснювати від руки відповідні записи щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці паперу, призначеного для роздруківки даних тахографа.

З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки у водія ОСОБА_3 була відсутня тахокартка за 29.03.2023р., яка відповідно до ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та п.3.3. Інструкції №385 повинна знаходитись у водія.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві посилався на протиправне застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, оскільки його транспортний засіб не обладнаний тахографом, а тому відсутнє порушення за яке цей штраф передбачено.

При цьому, як вбачається із акту перевірки за №356048 від 29.03.2023р. (а.с.66) в пункті «пояснення водія про причини порушень», якого зазначено, що: « у зв`язку з воєнним станом водій не зміг купити тахокартку».

Матеріалами справи підтверджено, що водій транспортного засобу з актом ознайомився, надав пояснення та підписав сам акт зазначеної перевірки.

Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки своїми поясненнями водій ОСОБА_3 підтвердив, що у нього на момент перевірки була відсутня тахокартка за 29.03.2023р. чим тим самим й підтвердив той факт, що транспортний засіб обладнаний аналоговим тахографом.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника ст.48 Закону №2344-III, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III застосована санкція у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, посилався на протиправність оскаржуваної постанови та дійшов висновку про її скасування, оскільки відповідачем не було дотримано п.25 Порядку №1567, а саме порушено терміни розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Тобто, суд першої інстанції фактично виходив з приписів п.25 Порядку №1567, в якому визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.250 ГК України, законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.

Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою ст.250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що акт проведення перевірки складено 29.03.2023р. а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 23.08.2023р..

Наведене свідчить, що територіальний орган Укртрансбезпеки, фактично порушивши строк розгляду справи, передбаченого п.25 Порядку №1567, застосував до позивача адміністративно-господарські санкції в межах строку, встановленого ст.250 ГК України.

Варто зауважити, що вказані строки мають принципово різне значення, адже п.25 Порядку №1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а ст.250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення.

Також варто зазначити, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан, який продовжений подальшими Указами Президента України.

Вказана обставина зазначалась апелянтом у доводах апеляційної скарги в обґрунтування порушення строку розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що судовою колегією, встановлено порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, спірна постанова відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною.

При цьому, слід зазначити, що процедурні порушення при розгляді справи відповідачем жодним чином не спростовують факт вчиненого порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що винесення Укртрансбезпекою оскаржуваної постанови після спливу двох місяців визначених п.25 Порядку №1567, не є порушенням норм законодавства, оскільки щодо позивача застосовано адміністративно-господарський штраф, який по своїй правовій природі є адміністративно-господарською санкцією.

У відповідності до ст.250 ГК України, Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не допущено процедурного порушення при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки працівники Укртрансбезпеки керувалися приписами ст.250 ГК України, тобто діяли в порядку та у спосіб визначений законодавством України.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 317, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024р. - скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко