Справа № 712/8981/24
Суддя: Ватажок - Сташинська А. В.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/8981/24

Провадження №2-а/712/120/24

16.10.2024 м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкасиу складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Шевченко О.П.,

представника позивача адвоката Сененко К.В.,

представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся ОСОБА_2 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що оскаржувана постанова винесена усупереч норм Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), оскільки у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відповідно до оскаржуваної постанови відсутні докази вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП. Також у позові вказано, що подія інкримінованого правопорушення мала місця ще 22.12.2018, однак відповідно до положень ст.210 КУпАП, у редакції станом на 22.12.2018 не було ч.3 ст.210 КУпАП. Крім того, на думку позивача, оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності поза межами строку передбаченого ст.38 КУпАП.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.08.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у судовому засіданні 15.08.2024 представник ІНФОРМАЦІЯ_1 надав суду відзив, у якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ХІ від 11.04.2024 внесено зміни до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме передбачено, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указу Президента України про оголошення мобілізації, затвердженого Верховної ради України, зобов`язані уточнити свої облікові дані за місцем свого перебування або знаходження, тобто у період уточнення всіх зобов`язано статти на облік хто не став, та отримати військово-облікові документи хто не виконав цей обов`язок добровільно у встановлений законом строк. У даний період часу ніхто не притягувався до адміністративної відповідальності. Однак ОСОБА_2 не виконав покладеного на нього обов`язку у період з 16.05.2024 по 16.07.2024 та не став на військовий облік за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання і не звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання військово-облікового документа. 19 липня 2024 року ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та було з`ясовано, що він не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ні у ІНФОРМАЦІЯ_4 , ні у іншому ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має військово облікового документа. ОСОБА_2 свої військово облікові дані не оновлював, що призвело до порушення вимог Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487. Як зазначено у відзиві, 19.07.2024 було встановлено, що 16.07.2024 ОСОБА_2 вчинив правопорушення, а саме не став на військовий облік та не отримав військово-обліковий документ. Також у відзиві вказано, що положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-ІХ, Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 №3696-ІХ внесено зміни до ст.210 КУпАП, якими було розмежовано порушення законодавства у частині повторності та під час мобілізації у ч.2 повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого ч.1 цією статті та в ч.3 вчинення дій, передбачених ч.1 цієї статті, в особливий період та посилено міру відповідальності. Таким чином, адміністративне правопорушення у вигляді порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію розмежовано та посилено. З огляду на наведене, на думку представника відповідача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у період з 15.05.2024 по 15.07.2024 позивач не став на військовий облік, тому його було притягнуто до адміністравтиної відповідальності. Строки розгляду справи не порушено, так як правопорушення вчинено 15.07.2024 останній день оновлення даних (розмежування у ст.210 КУпАП вступило у законну силу 09.05.2024), а виявлено порушення 19.07.2024 після явки громадянина до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Відтак, на думку представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні правові підстави для задоволення позову.

21 серпня 2024 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що подія інкримінованого правопорушення, на яку посилається відповідач в оскаржуваній постанові мала місце 22.12.2018. Відповідно до положень ст.210 КУпАП у редакції станом на 22.12.2018 не існувало ч.3 ст.210 КУпАП, а також закінчились строки за ст.38 КУпАП. На думку позивача, заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, неправильно оцінив обстановку та прийняв незаконне рішення, оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. Позивач наголошує, що він на виконання постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 оновив свої облікові дані у центрі надання адміністративних послуг, та отримав Витяг №12024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 12.07.2024. У вказаному Витязі зазначено, що позивач не перебуває на військовому обліку. Однак, згідно з посвідченням про приписку до призовної дільниці 4077 позивач як призовник приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_1 та взятий на облік 21.01.2014. Також позивач у відповіді на відзив указує, що відповідач у відзиві посилаючись на те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення 16.07.2024 суперечить фабулі оскаржуваної постанови, оскільки в ній вказано, що позивач вчинив правопорушення 16.07.2024, натомість зазначено, що позивач закінчив КВП Черкаського національного університету ім.Б. Хмельницького у 2018 році, військове звання молодший лейтенант присвоєно наказом МОУ №844 від 22.12.2018 та не став на військовий облік. Тобто фабула правопорушення визначає дату його вчинення саме 22.12.2018. Також у відповіді на відзив позивач вказує на порушення порядку розгляду справи про адміністравтине правопорушення, зокрема вимог ст.268,277-2 КУпАП, оскільки позивача не було повідомлено про розгляд справи відносно нього за три доби до дня розгляду такої справи, під час розгляду справи не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив, вказавши, що в оспорюваній постанові не зазначену дату вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши додаткові письмові пояснення, проти задоволення позову категорично заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від11.04.2024 №3633-XI було внесено зміни до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме передбачено, що військовозобов?язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указу Президента України про оголошення мобілізації, затвердженого Верховною Радою України, зобов?язані уточнити свої облікові дані за місцем свого перебування або знаходження, тобто в період уточнення всіх зобов?язано стати на облік хто не став та отримати військово-облікові документи хто не виконав цей обов?язок добровільно увстановлений законом строк. Однак ОСОБА_2 не виконав покладеного на нього обов?язку з 16.05.2024 по 16.07.2024 та не став на військовий облік за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання і не звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання військово облікового документа. Твердження позивача про те, що позивач оновив свої дані не відповідають дійсності, так як позивач не відноситься до жодного ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки ніде не перебуває на обліку. Також представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 вказала, що згідно з вимогами пункту 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 передбачено, що резервісти та військовозобов?язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов?язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані). Резервісти військовозобов?язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальноїпідтримки за місцем свого перебування або місцезнаходженнячивідповідномупідрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ. Тобто всі хто не мав або втратив військово-обліковий документ, зобов?язані були з?явитися до ТЦК та СП оновити дані та отримати військово-обліковий документ. Однак позивач усупереч вимог законодавства не виконав свій військовий обов?язок та в період з 17.05.2024 по 16.07.2024 не звернувся з заявою для отримання військово облікового документа, в результаті чого не зміг його пред?явити на вимогу уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Як зазначила представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторона відповідача не заперечує факт перебування позивача на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак позивач є офіцером, про що і було зазначено в протоколі та в оскаржуваній постанові, оскільки останній закінчив кафедру військової підготовки Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького у 2018 році та отримав звання молодшого лейтенанта, що є підставою для постановки на облік офіцерів. 19 липня 2024 року було встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку військовозобов?язаних та не має військово-облікового документу за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 звертала увагу суду, що у поясненнях у протоколі, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову, позивач вказав, що заяви та клопотання відсутні. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, та позивач не заперечував щодо розгляду справи у день складання протоколу. З огляду на зазначене, на думку представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги позивача про скасування постанови є безпідставними та задоволенню не підлягають так як у період з 15.05.2024 по 15.07.2024позивач не став на військовий облік, тому був притягнутий до адміністративної відповідальності. Строки розгляду справи не порушено, так як правопорушення було вчинено у період оновлення даних, а виявлено 19.07.2024 після явки громадянина до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника не забезпечив, що згідно з положеннями ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для вирішення справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 18.09.2002 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці 4077 призовник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , приписаний до призовної дільниці Черкаського ОМВК Черкаської області 21.01.2014.

Також з матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що у 2018 році ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , закінчив кафедру військової підготовки Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького та отримав військове звання молодший лейтенант на підставі наказу МОУ №844 від 22.12.2018.

Згідно з Витягом №12024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 12.07.2024, виданого Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Степанківської сільської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на обліку не перебуває, даних про перебування на військовому обліку не знайдено в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Також у вказаному Витязі №12024 від 12.07.2024 зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік.

19 липня 2024 року головним спеціалістом відділення офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення №31 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав військове звання молодший лейтенант наказом МОУ №844 від 22.12.2018 та не став на військовий облік. Прибув для постановки на військовий облік 19.07.2024, чим порушив Правила військового обліку, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2018 №1487 та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

Протокол містить підпис особи, що притягається до адміністравтиної відповідальності щодо роз`яснення змісту ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Також у протоколі зазначено, що заяви та клопотання до протоколу відсутні.

Крім того з протоколу вбачається, що другий примірник вручено позивачу, що стверджується його підписом.

На підтвердження повноважень головного спеціаліста відділення офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 складати протоколи про адміністративні правопорушення суду надано витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №114 від 25.12.2023 «Про організацію службової діяльності територіального центру комплектування та соціальної підтримки у 2024 році в умовах воєнного стану».

Постановою №31 заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 19.07.2024 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , накладено адміністравтине покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп.

Зі змісту постанови №31 заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 19.07.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , закінчив кафедру військової підготовки Черкаського національного університету ім.. Б.Хмельницького у 2018 році, військове звання молодший лейтенант присвоєно наказом МОУ №844 від 22.12.2018 та не став на військовий облік. Прибув для постановки 19.07.2024.

Як зазначено у постанові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , порушив Правила військового обліку, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2018 №1487 та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

На підтвердження повноважень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суду надно відповідні витяги з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо покладення на заступника начальника ОСОБА_4 тимчасове виконання обовязків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 19.07.2024.

Згідно з заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адресованою начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.07.2024, позивач закінчив військову кафедру Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького у 2018 році. Отримав офіцерське звання молодший лейтенант 22.12.2018. На офіцерський облік не став, тому що був у цей час за кордоном та не мав змоги відвідати військкомат. Документи з військової кафедри отримала мати позивача, якій не повідомили, що ці документи потрібно занести до військкомату та стати на військовий облік, як військовозобов`язаний.

Вважаючи, що оскаржувана постанова винесена протиправно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.6 ст.55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Нормами п.12,13 Положення №154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції чинній станом на час закінчення позивачем кафедри військової підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького у 2018 році було передбачено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції чинній станом на день винесення оспорюваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дату розгляду справи у суді передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до частин 5, 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації продовжувався відповідними Указами Президента і триває на час розгляду справи судом

У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста (абз. 5 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови).

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

При вирішенні даного спору, суд також бере до уваги, що п.9 Розділу VІнструкції про організацію військової підготовки громадян Україниза програмою підготовкиофіцерів запасу, затвердженої Наказом Міністерства оборони України,Міністерства освіти і наукиУкраїни № 719/1289від 14.12.2015 (далі Інструкція № 719/1289), тут і далі у редакції чинній станом на час закінчення позивачем кафедри військової підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького у 2018 році передбачалось, що після складання випускних екзаменів громадяни (крім військовослужбовців), які пройшли повний курс військової підготовки та склали Військову присягу, атестуються до присвоєння відповідного первинного військового звання офіцера запасу.

Громадянам України, які здобули вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу або за їх бажанням можуть бути прийняті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу (п.10 Інструкції № 719/1289)

Положеннями Порядку орранізації та ведення військового обліку призовників і військовозобов/язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі Порядок №921), тут і далі у редакції чинній станом на час закінчення позивачем кафедри військової підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького у 2018 році було передбачено, що військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів:

для призовників посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних військового квитка або тимчасового посвідчення (п.16 Порядку

Пунктом 17 Порядку №921 було передбачено, що взяттю на військовий облік призовників державними органами, підприємствами, установами та організаціями підлягають громадяни у віці від 18 до 27 років, які:

не приписані до призовних дільниць та не перебувають у запасі Збройних Сил, СБУ, Служби зовнішньої розвідки;

приписані до призовних дільниць;

прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) або з-за кордону на нове місце проживання;

набули громадянство України та підлягають приписці до призовних дільниць.

Згідно з п.19 Порядку №921 передбачалось, що не підлягають взяттю на військовий облік призовників державними органами, підприємствами, установами та організаціями громадяни, які, зокрема отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.

Більш того, приписами Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 2016 року № 582/2016 (далі Положення №582/2016), тут і далі у редакції чинній станом на час закінчення позивачем кафедри військової підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького у 2018 році було встановлено, що військовий квиток офіцера запасу (далі військовий квиток) є документом, що визначає належність його власника до офіцерського складу запасу та виконання ним військового обов`язку (п. 1 Положення №582/2016).

Пунктом другим Положення № 582/2016 передбачалось, що військові квитки видаються, зокрема районними (міськими) військовими комісаріатами офіцерам запасу Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України та інших військових формувань, створених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту під час первинної постановки на військовий облік офіцерів запасу Збройних Сил України.

З матеріалів справи встановлено, що після закінчення кафедри військової підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького у 2018 році та отримання офіцерського звання молодший лейтенант, позивач до 19.07.2024 до районного (міського) військового комісаріату, а так само територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо постановлення його на облік як військовозобовязаного не звертався, військово обліковий документ військовий квиток не отримував.

Відповідно до п.22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі Порядок №560), тут і далі у редакції чинній станом на день винесення оспорюваної постанови встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ.

Згідно з п.19-20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджено постановою Кабінету Міністрів Українивід 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі Порядок №1487), тут і далі у редакції чинній станом надень винесення оспорюваної постанови призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації виготовляють друкарським способом правила військового обліку (додаток 2) і вивішують їх на видному місці в загальнодоступних приміщеннях.

Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.

Підпунктами 1, 5, 10 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі Правила) встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

1) перебувати на військовому обліку:

за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад;

за місцем роботи (навчання) в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності;

5) проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві;

10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Абзацом 4 пп.10-1 п.1 Правил, у редакції чинній станом на час винесення оспорюваної постанови передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану , зокрема уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення (п. 3 Правил).

Частиною третьою статті 210 КУпАП у редакції Закону № 3696-IX від 09.05.2024, чинній з 19.05.2024 встановлено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку , вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З системного аналізу наведених норм, враховуючи, що станом на день набрання чинності норм законодавства України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, тобто станом на 18.05.2024 позивач на військовому обліку як військовозобовязаний, тобто такий що отримав офіцерське звання молодший лейтенант у 2018 році після закінчення кафедри війської підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького не перебував, військовообліковий документ військовий квиток не отримував, він мав особисто прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у період з 19.05.2024 по 17.07.2024 для взяття його на облік як військовозобовязаного офіцеру запасу та отримати військово обліковий документ військовий квиток.

Однак позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 19.07.2024, тобто з пропуском визначеного строку, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі оспорюваної постанови.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

При цьому, суд відхиляє як безпідставні твердження позивача, що він на виконання постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 оновив свої облікові дані у центрі надання адміністративних послуг, та отримав Витяг №12024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 12.07.2024, з огляду на те, що згідно з вказаним витягом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на обліку не перебуває, даних про перебування на військовому обліку не знайдено в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Також у вказаному Витязі №12024 від 12.07.2024 зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік.

Щодо зауважень сторони позивача про незазначення в оспорюваній постанові пункту Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, якщо воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

У межах спірних правовідносин суд дійшов до висновку, що не зазначення у спірній постанові пунктів Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, за наявності вказівки у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на саму бланкетну норму, не є фундаментальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування спірної постанови.

У постанові Верховного Суду у справі № 825/2328/16 від 22.05.2020 викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваністьакта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Відповідно до статей 7, 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністравтине правопорушення, на підставі якого винесено оспорювану постанову, містить підпис особи, що притягається до адміністравтиної відповідальності щодо роз`яснення змісту ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Також у протоколі зазначено, що заяви та клопотання до протоколу відсутні.

Крім того з протоколу вбачається, що другий примірник вручено позивачу, що стверджується його підписом.

Також при вирішенні даного спору суд зауважує, що Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція частини 3 ст.210 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення у суді, скориставшись при звернення з позовом до суду правовою допомогою адвоката, його участь при розгляді справи була забезпечена його представником адвокатом Сененко Катериною Володимирівною, а відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відтак суд відхиляє доводи сторони позивача про порушення його прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оспорюваної постанови.

Щодо посилання позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі спірної постанови поза межами строку, передбаченого ст.38 КУпАП, суд зазначає, що до набрання чинності Законом України від 09 травня 2024 року № 3696-IX «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», стаття 38 КУпАП, що регулює строки накладення адміністративного стягнення, не встановлювала особливий порядок обчислення строків для правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу.

Це питання було врегульоване у частині першій статті 38 КУпАП, яка встановлює, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

19 травня 2024 року набув чинності Закон України №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною 3, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Отже, норму ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, запроваджено тільки після 19.05.2024. При цьому, було значно посилено адміністративну відповідальність за порушення правил військового обліку в особливий період.

Такими чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що станом на день набрання чинності норм законодавства України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, позивач на військовому обліку як військовозобовязаний, тобто такий, що отримав офіцерське звання молодший лейтенант у 2018 році після закінчення кафедри війської підготовки Черкаського національного університету ім.Б.Хмельницького не перебував, військовообліковий документ військовий квиток не отримував, тобто він мав особисто прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у період з 19.05.2024 по 17.07.2024 для взяття його на облік як військовозобовязаного офіцера запасу та отримати військовообліковий документ військовий квиток, однак позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 19.07.2024, тобто з пропуском визначеного строку, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що було виявлено 19.07.2024, за що позивач і був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі оспорюваної постанови, суд відхиляє доводи сторони позивача у цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

При цьому суд критично ставиться до твердження сторони позивача про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки доводи позивача спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору, а так само на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн 00 коп. належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.10.2024.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська