Справа № 560/12496/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

21 жовтня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо ненадання відповіді по суті на звернення представника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надати відповіді по суті на звернення від 21.05.2024, 11.06.2024, 08.08.2024;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області моральну шкоду 30000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що пенсійний орган протиправно не надав відповідь на запити представника позивачки від 21.05.2024, 11.06.2024, 08.08.2024 в порушення вимог Закону України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що правові підстави для надання представнику позивачки відповіді на його запит відсутні, оскільки до заяви додана довіреність від 14.06.2023, складена у Державі Ізраїль та викладена українською мовою, а переклад штампу "Апостиль" не засвідчений відповідно до вимог чинного законодавства державним або приватним нотаріусом або консульською установою України. Крім того, до звернення не додано доказів, що ОСОБА_2 не заперечує проти поширення конфіденційної інформації щодо неї, а тому інформація на звернення щодо її пенсійного забезпечення не може бути надана.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позов відповідач просив розглянути справу в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою з`ясування всіх обставин справи.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

21.05.2024 представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою, в якій просив:

- повідомити про стан виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2024 по справі №560/19542/23;

- надіслати довідку про нараховану та виплачену пенсію з 03.06.2012 по травень 2024 року та виписку - розпорядження про призначення пенсії;

- пенсію виплачувати в АТ "ОщадБанк" відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.05.2024 повідомлено, що долучена до заяви від 21.05.2024 довіреність від 14.06.2023 складена у Державі Ізраїль та викладена українською мовою, а також переклад штампу Апостиль не засвідчено відповідно до вимог чинного законодавства державним чи приватним нотаріусом в Україні або консульською установою України.

11.06.2024 представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою, в якій просив:

- повідомити стан виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року по справі № 560/19542/23;

- надіслати довідку про нараховану та виплачену пенсію з 03.06.2012 року по червень 2024 року та виписку-розпорядження про призначення пенсії;

- пенсію виплачувати в АТ "ОщадБанк" відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.06.2024 повідомлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.05.2024 №10311-9346/А-05/8-2200/24 надано детальне роз`яснення стосовно вимог законодавства щодо оформлення довіреності, виданої у Державі Ізраїль.

08.08.2024 представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою, в якій просив:

- повідомити підстави зменшення розміру пенсії з листопада 2021;

- перерахувати розмір пенсії в порядку передбаченому Законом;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу з 03.06.2012 по дату фактичної виплати;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу за періоди невиплати пенсії у встановленому Законом розмірі;

- виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з 01.08.2022.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.08.2024 повідомлено, що до звернення не додано доказів того, що ОСОБА_2 не заперечує проти поширення конфіденційної інформації щодо неї, а тому інформація на звернення щодо пенсійного забезпечення не може бути надана.

Представник позивачки, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом її прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації визначає Закон України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі по тексту - Закон №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною п`ятою статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Підставою для відмови у наданні представника позивачки відповіді на заяви від 21.05.2024 та від 11.06.2024 слугував той факт, що до заяви додана довіреність від 14.06.2023, складена у Державі Ізраїль та викладена українською мовою, а переклад штампу "Апостиль" не засвідчений відповідно до вимог чинного законодавства державним або приватним нотаріусом або консульською установою України.

Разом з тим, відповідно до статті 13 Закону України від 23.06.2005 №2709-IV "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення правильності перекладу та копій, документи, які складено за кордоном повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Існує два способи засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Легалізація документів та/або проставлення апостиля - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно з статтею 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту d частини другої статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Ізраїлі та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Як видно зі змісту довіреності від 14.06.2023, що міститься в матеріалах справи, та була додана до заяв, на ній проставлений апостиль від 22.06.2023, про що свідчать отвори прошивання документів стрічкою.

Крім іншого, безпосередньо апостиль свідчить, що він проставлений на документі про засвідчення підпису ОСОБА_1 , згідно з яким остання у присутності добровільно та власноручно підписала прилучений документи, зазначений літерою "А".

Також, як видно з перекладу апостилю, у пункті 9 зазначено: Печатка суду: Мировий Суд м. Тель Авів.

Точність перекладу печатки Апостиль на українську мову засвідчено нотаріусом.

Тобто переклад самих печаток, відбитки яких містяться на апостилі були здійснені, що видно з перекладу апостилю. Щодо круглої печатки, яка також міститься на засвідченні перекладу апостилю та довіреності, то така є печаткою самого нотаріуса, яка використовується ним у своїй діяльності, та проставлена поряд з його підписом, та не потребує додаткового перекладу.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова пенсійного органу у наданні представнику позивачки інформації на звернення від 21.05.2024 та від 11.06.2024 є протиправною.

Щодо відмови пенсійного органу у наданні представнику позивачки інформації на звернення від 08.08.2024, оскільки до звернення не додано доказів того, що ОСОБА_2 не заперечує проти поширення конфіденційної інформації щодо неї, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. 1 статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до абз 7 довіреності від 14.06.2023 у розділі "в управліннях Пенсійного фонду України", зокрема, довіритель уповноважує отримувати документи та інформацію що містять конфіденційну інформацію та персональні дані.

Отже, відмова пенсійного органу у наданні представнику позивачки інформації на звернення від 08.08.2024 є також протиправною.

Таким чином, необхідно зобов`язати відповідача надати по суті відповідь представнику позивачки на заяви від 21.05.2024, від 11.06.2024 та від 08.08.2024.

Стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди визначені в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позовній заяві позивач не вказав належних обґрунтувань щодо факту заподіяння йому моральних або фізичних страждань внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, не зазначив, а також не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, що оспорюється. Доводи позивача у цій частині позовних вимог мають загальний характер і фактично лише обмежуються посиланням на заподіяння йому моральної шкоди.

Під час розгляду справи суду позивач не надав доказів на підтвердження моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між такою шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні. Тому правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки суд звільнив позивачку від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у наданні представнику ОСОБА_1 інформації на заяви від 21.05.2024, від 11.06.2024 та від 08.08.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надати по суті відповідь представнику ОСОБА_1 на заяви від 21.05.2024, від 11.06.2024 та від 08.08.2024.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап