Справа № 160/9768/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/9768/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кравченко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року в адміністративній справі №160/9768/24 (головуючий суддя першої інстанції - Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 12.04.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не виплати йому заборгованості за пенсійними виплатами, яка виникла у період з 01 квітня 2022 року.

- зобов`язати відповідача поновити йому виплату пенсії та виплатити заборгованість за пенсійними виплатами, яка виникла у період з 01 квітня 2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом третьої групи з дитинства та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію в разі втрати годувальника, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до акту огляду медико-соціальною комісією від 02.03.2021 серія 12 ААБ № 591867 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства на період з 01.04.2021 року по 31.03.2022 року (а.с.10).

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 01 квітня 2022 року пенсійні виплати позивачу було припинено в зв`язку із закінченням строку виплати, що сторонами не заперечується.

23.03.2024 року позивач звернувся із заявою від 19.02.2024 року до пенсійного органу, в якій просить надати роз`яснення, з яких підстав він не отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 01.04.2022 року.

Пенсійним органом надано відповідь №17457-9581/Г-01/8-0400/24 від 22.03.2024 року, в якій з посиланням на підпункт 14-6.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 роз`яснив, що рішення щодо продовження виплати пенсії особам з інвалідністю, яким призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, приймається у разі звернення особи із заявою про продовження виплати пенсії та надання документів, які підтверджують, що особа не мала можливості пройти повторний огляд, оскільки перебувала у районі проведення воєнних (бойових) дій або у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), за кордоном України, була призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнята на військову службу за контрактом у період воєнного стану. Також зазначено, що у разі надання вищезазначених документів або виписки з акту огляду медико-соціальною комісією з подовженим терміном інвалідності, виплату пенсії буде подовжено (а.с.14).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови продовжити виплату пенсії, оскаржив таку відмову до суду.

Відмовляю в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державою створені правові засади щодо проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України, однак позивачем не надано доказів його звернення до органів ПФУ, ані з заявою про продовження виплати пенсії разом з випискою з акту огляду медико-соціальною комісією з подовженим терміном інвалідності, ані із заявою про продовження виплати пенсії разом з документами, які підтверджують, що особа не мала можливості пройти повторний огляд. Суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Приписами статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено такі види пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно статті 34 Закону №1788-ХІІ соціальні пенсії призначаються та виплачуються за весь час інвалідності, встановленої органами медико соціальної експертизи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон№1058).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як зазначалось вище, позивач є інвалідом третьої групи з дитинства, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразового продовжувалася та триває до теперішнього часу.

З матеріалів справи вбачається, що актом огляду медико-соціальною комісією від 02.03.2021 року серія 12 ААБ №591867 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства на період з 01.04.2021 року по 31.03.2022 року, тобто до 01.04.2022 року, і такий строк припадає на період дії воєнного стану.

Згідно розпорядження відповідача від 17.03.2021 року (з урахуванням вказаної вище довідки МСЕК) пенсійним органом проведено позивачу перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника на період з 01.04.2021 року по 01.04.2022 року (а.с.50).

Законом України від 18.10.2022 року №2682-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який набрав чинності 06.11.2022 року, пункт 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено підпунктом 14-6.1.

Вказаним пунктом передбачено, що для осіб з інвалідністю, яким призначено пенсію, зокрема, у зв`язку з втратою годувальника, у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану, надзвичайного стану в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду, виплата пенсії продовжується до припинення або скасування воєнного стану, надзвичайного стану в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування (для осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у період воєнного стану - не менш як на весь строк їх військової служби). Якщо при повторному огляді особі з інвалідністю встановлено іншу групу (підгрупу) інвалідності, розмір пенсії, продовженої відповідно до цього пункту, переглядається з місяця, наступного за місяцем надходження висновку медико-соціальної експертизи до територіального органу Пенсійного фонду.

Позивачем не зазначено, які обставини завадили йому пройти повторний медичний огляд для підтвердження групи інвалідності з 01.04.2022 року в межах Дніпропетровської області, на території якої медико-соціальні комісії працюють у штатному режимі.

Доказів перебування позивача на тимчасово окупованій території або у зоні проведення активних бойових дій чи перебування на військовій службі у період дії воєнного стану позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу, що з 01.04.2022 року (дата припинення пенсійних виплат) до звернення позивача із заявою від 19.02.2024 року про надання роз`яснень щодо неотримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, пройшло майже два роки.

У відповідь на звернення позивача пенсійний орган надав обґрунтовану та вмотивовану відповідь щодо порядку поновлення та продовження виплати пенсії особам з інвалідністю, яким призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника та у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану.

Разом з тим, доказів звернення до пенсійного органу із заявою про продовження виплати пенсії разом з випискою з акту огляду медико-соціальною комісією з подовженим терміном інвалідності або із заявою про продовження виплати пенсії разом з документами, які підтверджують, що особа не мала можливості пройти повторний огляд позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції та в матеріалах справи такі докази відсутні.

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Проте, апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду першої інстанції в рішенні на рекомендації, викладені в листі Міністерства соціальної політики України від 30.11.2022 року №12811/0/2-22/54, оскільки вказаний лист не зареєстрований в Мінюсті України у передбачений законом спосіб, а тому не є нормативно-правовим документом.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кравченко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року в адміністративній справі №160/9768/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року в адміністративній справі №160/9768/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко