Справа № 214/7299/24
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7299/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 жовтня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дацько М.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить суд скасувати постанову № 139 від 22.08.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП, посилаючись на відсутність порушень ним вимог КУпАП. В обґрунтування вимог зазначено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 139 від 21.08.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн. за частиною 3 статті 210 КУпАп за те, що 19 серпня 224 року він не з`явився по повістці, яку отримав особисто під підпис 17.08.2024, тому вважає винесену постанову необґрунтованою та незаконною, без з`ясування повних обставин адміністративного правопорушення, без належного повідомлення його про розгляд справи, не врахувавши його думки, а тому підлягає скасуванню. диспозиція статті 210 КУпАП обумовлює вчинення діяння у вигляді порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, вказаний склад адміністративного правопорушення відповідно нього відсутній, оскільки як вбачається з актуальних даних електронного військово-облікового документу, сформованого 20.08.2024, він перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а 14.08.2024 здійснив уточнення облікових даних та пройшов військово-лікарську комісію і після проходження ВЛК йому фактично було видано повістку на відправку до військової частини, призначену на 19.08.2024, а не повістку про уточнення даних чи повістку про проходження ВЛК. відповідач при кваліфікації складу правопорушення безпідставно посилається на абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки порушення військовозобов`язаними законодавства про мобілізацію в особливий період підлягає кваліфікації на підставі положень ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Повістка на відправку призначена на 19.08.2024 не відповідає законодавчим вимогам згідно п. 29 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560,ь зокрема в повістці не зазначено належні персональні дані позивача та не зазначено чітко дату призову на військову службу за мобілізацією. Відносно позивача не мала місце пасивна поведінка, бездіяльність суб`єкта правопорушення у формі не виконання вимоги з`явитися по повістці у визначений строк та не повідомлення про причини неявки. так, він, позивач у справі, письмовою пояснювальною від 19.08.2024 виконав вимоги п. 24 Порядку, де засвідчив право на альтернативну (невійськову) службу під час мобілізації, що не ст оновить склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення та не підлягає кваліфікації у вигляді пасивної поведінки. Оскаржувана постанова була прийнята в умовах не з`ясування та не встановлення всіх обставин згідно пояснювальної, він наголосив на тому, що через своє християнське сумління та глибокі релігійні почуття не може погодитись на військову службу та навчання, при чому він не ухиляється від мобілізації та неодноразово просив усно та письмово здійснити заміну виконання військового обов`язку на невійськову т(альтернативну) цивільну службу. Тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дацько М.В. на вимогах позову наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийнято постанову № 139 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000,00 грн. у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення за ч. 3ст. 210 КУпАП за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин (а.с. 11 копія постанови).

Згідно тексту постанови, військовозобов`язаний ОСОБА_1 1994 року народження не з`явився (не прибув) по повістці 19.08.2024, яку отримав особисто під особистий підпис 17.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу» після початку проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, що передбачає накладення адміністративного стягнення (штрафу) у розмірі від 1000 до 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП (під час особливого періоду).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до Саксаганського районного ТЦК 19 серпня 2024 року за повісткою.

Так, згідно письмових доказів по справі, ОСОБА_1 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, що підтверджується копією довідки № 3815 від 14 лютого 2024 року (а.с. 23).

При цьому, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 серпня 2024 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку військовозобов`язаному ОСОБА_1 , якою зобов`язано позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 19 серпня 2024 року на 08-00 годин для відправки до військової частини (а.с. 14 копія повістки).

Як з`ясовано судом та не заперечується учасниками справи, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на на 19 серпня 2024 року на 08-00 годину не прибув.

У зв`язку з цим, за фактом неприбуття позивача за повісткою, посадовою особою відповідача було складено протокол № 139 відносно позивача про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 12-13 копія протоколу), у якому викладені письмові пояснення ОСОБА_1 , адже з протоколом він не згоден, оскільки він релігійна людина і просив про невійськову службу, показуючи документ, що він є свідком Єгови, однак його прохання ігнорували та видали повістку на відправку. Він письмово та усно повідомив про те, що не може бути відправлений до військової частини.

Згідно абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначених норм убачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, за призовом на військову службу за мобілізацією, тощо.

Позивачем не оспорюється факт отримання ним 17.08.2024 повістки, якою його викликано до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 19.08.2024 на 08.00 годину.

Натомість, позивач на вищезазначену дату не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для забезпечення відповідачем виконання вимог як Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», так і Закону України «Про військовий облік і військову службу», що в свою чергу свідчить про порушення позивачем правил як мобілізації, так і військового обліку.

Суд вважає такими, що не впливають на правомірність оскаржуваної постанови доводи позивача про те, що виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням позивача, зважаючи на те, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, яке полягає у неявці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк визначений в отриманому ним документі, а не за відмову виконувати розпорядження яке суперечить його релігійним переконання.

Безпідставними є також посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою захисту підлягає не лише саме право Свідків Єгови «не брати в руки зборю», а їх зумовлене глибоким релігійним переконанням право нести військову службу у будь-якій формі, у зв`язку з чим Держава має забезпечити особам проходження альтернативної (невійськової) служби, яка є повністю відокремленою від військового обов`язку, оскільки у спірних правовідносинах позивача притягнуто до відповідальності за неявку до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк визначений в отриманому ним документі для подальшого визначення призначення військовозобов`язаного ОСОБА_1 на особливий період.

При цьому, питання щодо забезпечення реалізації права позивача щодо проходження альтернативної (невійськової) служби в межах цієї справи не вирішується, оскільки не є предметом спору.

Крім того, суд зазначає що, згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо питання правильності кваліфікації вчиненого правопорушення.

Згідно пункту 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Згідно пункту 29 Порядку в редакції, чинної на момент вручення повістки (зміни 16.08.2024, дата складення повістки невідома, дата вручення згідно протоколу 17.08.2024), у повістці зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом;

найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;

прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

З наданої до суду копії повістки вбачається, що ОСОБА_1 викликається 19.08.2024 на 08-00 годину за призовом на військову службу за мобілізацією.

Відомості про мету виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 19.08.2024 на 08-00 годину, повістка не містить, що позбавляє суд вирішити питання про правильність кваліфікації правопорушення: до порушень правил військового обліку, які містять склад правопорушення передбаченого ст. 210 КУпАП, зокрема, належать: неперебування на обліку за місцем проживання, роботи чи навчання; неприбуття за викликом ТЦК для взяття на військовий облік; неоформлення військово-облікових документів; зміна місця проживання у воєнний час без дозволу ТЦК тощо; за ст. 210-1 КУпАП склад правопорушення становить неприбуття за повісткою ТЦК за призовом за мобілізацією; ненадання під час мобілізації будівлі, споруди, транспортного засобу та іншого майна тощо.

Суд зазначає, що диспозиції ст.210-1 КУпАП та ст.210 КУпАП є бланкетними, тобто передбачають вказівку про порушення вимог інших нормативно-правового актів, які регламентують мобілізаційне законодавство, зокрема Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543, Закон України «Про військовий облік і військову службу», Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, тощо.

Зі змісту оспорюваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 210 ч.3 КУпАП не можливо встановити, у чому особа обвинувачується (які конкретні дії/бездіяльність ставляться особі у вину), оскільки зазначення про факт неприбуття військовозобов`язаного по повістці та перелічення статей законів, підзаконних актів, без конкретизації обставин щодо дій або бездіяльності особи, наявності у такої особи певного посадового чи службового обов`язку виконати такі дії, наслідків, які спричинені такими діями (бездіяльністю), та причинного зв`язку між діянням та наслідками, не утворює склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Так, в абзаці 2 частини частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», зазначено про обов`язок прибувати за викликом для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів однак з якою метою саме було викликано ОСОБА_1 серед цього переліку, ні складений протокол про адміністративне правопорушення, ні постанова № 139 від 22.08.2024, відомостей не містять.

Натомість в повістці зазначено про виклик ОСОБА_1 за призовом на військову службу за мобілізацією.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

За таких обставин суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог КУпАП, недоведення правомірності винесеної ним постанови, та наявність підстав для задоволення вимог.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи положення вищезазначеної норми, а також те, що судові витрати здійснені позивачем у розмірі 605,60 грн. документально підтверджені, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо присудження з суб`єкта владних повноважень на користь позивача судових витрат.

Керуючись статями 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення повністю.

Скасувати постанову № 139 по справі про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчиненням ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду, з дня складення повного тексту рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Суддя А.В. Ткаченко