Справа № 442/6550/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 442/6550/24 пров. № А/857/23178/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року (головуючий суддя Павлів З.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич о 13 год. 43 хв. 05 вересня 2024 року, повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року, у справі №442/6550/24 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про зміну пункту постанови у справі про порушення митних правил в частині стягнення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просив змінити пункт 2 постанови Волинської митниці від 31.07.2024 у справі порушення митних правил №0164/20500/24 в частині стягнення штрафу, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської митниці штраф в розмірі 1142002,29 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом. Суд першої інстанції вказав, що позивачем не оспорюється винуватість у вчиненні даного правопорушення, а спірним, на його думку, є розмір визначеної відповідачем санкції, оскільки він не погоджується із порядком визначення вартості незадекларованих товарів. Суд першої інстанції зазначив, що експертиза для визначення вартості незадекларованих товарів проводиться в межах справи про адміністративне правопорушення і є доказом по справі. Така експертиза не є судовою експертизою, а тому на неї не поширюються вимоги, зокрема, про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що висновок експерта СЛЕД Держмитслужби проведений уповноваженим органом, відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом, а відтак Волинською митницею правомірно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості товарів, що становить 1 903 325 грн. Суд першої інстанції не прийняв до уваги представлений позивачем висновок експертизи Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.07.2024, адже Митним Кодексом України обов`язок проведення експертизи покладено саме на СЛЕД Держмитслужби.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року та ухвалити рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ні відповідачем, ні судом першої інстанції не взято до уваги вартість товарів, визначених висновком експерта Науково-дослідного експертного криміналістичного центру при ГУМВС України у Львівській області від 15.07.2024 № CE-19/114-24/14312-ТВ. Скаржник вказує, що при наявності висновку експерта Науково-дослідного експертного криміналістичного центру при ГУМВС України у Львівській області від 15.07.2024 № CE-19/114-24/14312-ТВ, відповідач безпідставно визначив вартість переміщуваних речей на підставі висновку СЛЕД Держмитслужби від 07.06.2024 № - 0353. Скаржник посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 щодо необхідності повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Скаржник вказує, що висновок експерта не може ґрунтуватись на припущеннях та зазначає, що виходячи з висновку експертизи експерта Науково-дослідного експертного криміналістичного центру при ГУМВС України у Львівській області від 15.07.2024 № CE-19/114-24/14312-ТВ, вартість переміщуваних через митний кордон речей становить 3 806 674 гривні 31 коп., а відтак розмір штрафу мав би становити 1 142 002,29 грн.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2024 головним державним інспектором оперативного відділу №2 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Волинської митниці ОСОБА_2 складено протокол про порушення митних правил №0164/20500/24 яким зафіксовано, що 21.05.2024 орієнтовно о 08.13 год. в зоні митного контролю митного поста «Устилуг» Волинської митниці, в напрямку «в`їзд в Україну» з Республіки Польща до України, по смузі руху «червоний коридор» заїхав транспортний засіб Iveco р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , якому запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, які переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності. В митній декларації громадянин України ОСОБА_1 жодних відомостей про переміщувані товари не вказав. Під час повного митного огляду транспортного засобу р.н. НОМЕР_1 під керуванням гр. України ОСОБА_1 у вантажному відсіку виявлено незадекларовані у встановленому законом порядку товари, а саме: харчові добавки загальною вагою брутто 159,9 кг, загальною кількістю 916 упаковок. Документів, що підтверджують вартість незадекларованих товарів громадянин ОСОБА_1 не надав. Вказані дії мають ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 Митного кодексу України.

Крім цього, в результаті проведення повного митного огляду транспортного засобу р.н. НОМЕР_1 під керуванням гр. України ОСОБА_1 у вантажному відсіку також виявлено незадекларовані у встановленому законом порядку товари, а саме: Телевізори загальною вагою брутто 1770 кг, загальною кількістю 94 шт., а саме: 1) Телевізор «SAMSUNG» мод. UE50CU7172 - 3 шт, 2) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE75Q80C - 1 шт, 3) Телевізор «SAMSUNG» мод. UE43CU7172 - 20 шт, 4) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE50Q67 - 23 шт, 5) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE55Q60C - 10 шт, 6) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE55QN85C - 3 шт, 7) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE65QN85С - 5 шт,8) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE65Q60C - 7 шт, 9) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE65Q80C - 8 шт, 10) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE85QN85C - 2 шт, 11) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE55Q80C - 3 шт, 12) Телевізор «SAMSUNG» мод. UE50CU7192 - 1 шт, 13) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE85Q60C - 2 шт, 14) Телевізор «SAMSUNG» мод. QE65S90C - 6 шт; Чайники електричні загальною вагою брутто 180 кг, загальною кількістю 61 шт., а саме: 1) Чайник електричний «SMEG» мод. KLF04BLEU - 18 шт, 2) Чайник електричний «SMEG» мод. KLF04CREU - 22 шт, 3)Чайник електричний «SMEG» мод. KLF04WHEU - 14 шт, 4) Чайник електричний «SMEG» мод. KLF04SSEU - 2 шт, 5) Чайник електричний «SMEG» мод. KLF03SSEU - 2 шт, 6) Чайник електричний «SMEG» мод. KLF03WHEU - 3 шт; Зарядні станції «ECOFLOW» мод. «RIVER 2 Pro» загальною вагою брутто 925 кг, загальною кількістю 100 шт. Документів, що підтверджують вартість незадекларованих товарів (телевізорів, чайників, зарядних станцій) громадянин України ОСОБА_1 не надав. Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 не задекларував товари, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, вага, кількість, найменування або назва, тощо) про товари, які ним переміщуються через митний кордон України. Зазначені дії кваліфіковано за ч.2 ст.471 МК України.

У вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 19.06.2024 з 10.00 год. до 12.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . Примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 22.05.2024.

За замовленням Волинської митниці від 22.05.2024 №7.3-4/20-04/7/5649 Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби експертом СЛЕД Держмитслужби Миколою Олісейчик, яким згідно свідоцтва від 31.08.2022 року №470 на право проведення товарознавчого дослідження машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання, виданого ЕКК Держмитслужби складено Висновок №-0353, згідно з яким загальна ринкова вартість товарів, зазначених у постанові про призначення експертизи від 22.05.2024 станом на 21.05.2024 становить 6 344 418,30 грн.

В свою чергу, на замовлення адвоката Бабій І.М. судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Яровим О.Д., який має право проведення судово-товарознавчої експертизи за спеціальністю 12.1. «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарі» свідоцтво №12788 видане ЕКК МВС України від 13.05.2014 проведено судову товарознавчу експертизу 15.07.2024, про що складено висновок експерта №СЕ-19/114-24/14312-ТВ та встановлено, що вартість вилучених на підставі вищевказаного протоколу товарів становить 3 806 674,31 грн. У висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність в порядку ст.384 КК України.

31.07.2024 заступником начальника начальником управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Волинської митниці Тарнавським Ю.М. розглянуто матеріали справи про порушення митних правил №0164/20500/24, розпочатої 22.05.2024 за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 МК України та винесено постанову на підставі якої ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.2 ст.471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30% вартості товарів, що становить 1903 325,49 грн. Вилучені товари повернуто ОСОБА_1 для проведення митного оформлення згідно з чинним законодавством. Стягнуто з громадянина ОСОБА_1 на користь Волинської митниці витрати по справі за зберігання товарів в розмірі 79 630,55 грн.

Не погоджуючись з винесеною постаново позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції (Основного Закону) України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), зокрема частини другої статті 6, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Так, стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, враховує усталену практику у справах щодо України, де поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, а кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частина 2 ст.471 МК України, за якою накладено на позивача стягнення, передбачає відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами.

Таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене статтею 471 МК України, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції виходить з того, що частиною 2 статті 471 МК України передбачена адміністративна відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами у вигляді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Згідно із статтею 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) суд апеляційної інстанції наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Так, згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Авшар проти Туреччини» в оцінці доказів суд встановив стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, у справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також, доведена поза розумним сумнівом.

Так, згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Так, позивач зазначає, що відповідач при винесені постанови та обрахунку розміру штрафу безпідставно не врахував надані представником позивача докази, а саме висновок судового експерта від 15.07.2024 № СЕ-19/114-24/14312-ТВ.

Відповідно до висновку судового експерта, який обізнаний про кримінальну відповідальність, вартість товару становить 3 806 674, 31 грн.

Проте в основу визначення розміру штрафу відповідачем покладено висновок експерта Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 07.06.2024 року № -0353, який не є судовим експертом та згідно свідоцтва від 31.08.2022 року №470 має право проведення товарознавчого дослідження машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання. Інформації про обізнаність такого про кримінальну відповідальність, висновок не містить.

Згідно з висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 07.06.2024 року № -0353 загальна вартість товарів у справі про порушення митних правил №0164/20500/24 становить 6 344 418,30 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що порядок та підстави призначення експертиз в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України регулюється главою 50 Митного кодексу України (митні експертизи), яка передбачає, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

Як передбачено п. 17 ст. 356 МК України про взяття проб (зразків) товарів складається акт за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, який в матеріалах справи відсутній.

Вимогами п. 20 ст. 356 МК України передбачено мету проведення досліджень, які проводяться Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень, а саме «встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митні органи можуть письмово, у тому числі з використанням засобів інформаційних технологій, затребувати з підприємств-виробників, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та громадян наявну у них техніко-технологічну документацію про склад, фізико-хімічні властивості товарів, інформацію про основні технологічні стадії їх виробництва та призначення».

Згідно з ч. 2. ст. 356 МК України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, основним завданням товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції; визначення належності товарів класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо- торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; установлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства- виробника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил.

Згідно вказаної Інструкції, з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила).

Згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз.

Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є органом уповноваженим на встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митного контролю, проте відповідачем не доведено, що Спеціалізована лабораторія уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил, що в подальшому є підставою для визначення розміру штрафу, який зараховується на рахунок відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта про те, що вказаний вище Висновок спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 07.06.2024 №-0353 є не обґрунтованим, необ`єктивним, а жодне з наведених у висновку посилань на цінову інформацію у мережі Інтернет не містить інформації про продаж «аналогічних» товарів, таким чином митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню вартість товару.

Слід зауважити, що у Висновку спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 07.06.2024 №-0353 експерт Микола Олісейчик зазначає, що огляд телевізорів, чайників електричних та станцій зарядних для електроніки проводиться вибірково, товари знаходяться у працездатному стані (експерт не несе відповідальності за стан складових, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування чи зовнішнього візуального огляду), експерт припускає відсутність будь-яких прихованих факторів, що впливають на вартість дослідження (в тому числі відповідність кількості об`єктів експертизи відомостям зазначеним у постанові). Експертом зазначено, що товари без супровідних документів щодо їх якості, безпеки та походження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у висновку експертом спеціалізованої лабораторії лише з покликанням на відсутність супровідних документів, зазначено про застосування знижки у розмірі 10 %, проте обґрунтувань такого не наведено.

Експерт зазначив, що вартість товару визначалась за зовнішнім виглядом, згідно наявного маркування та інформацією отриманою з мережі Інтернет, проте суд апеляційної інстанції зауважує, що жодне з наведених у висновку посилань на цінову інформацію у мережі Інтернет не містить інформації про продаж «аналогічних» товарів. У висновку не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром; відсутні покликання на країну відправлення товару. Отже, достовірність висновку експерта фактично ґрунтується на припущеннях, що само по собі ставить під сумнів об`єктивність такого висновку.

Поза увагою суду першої інстанції та митного органу також залишився той факт, що експерт лише припускає, що товари знаходяться у працездатному стані за результатами зовнішнього огляду на складі митниці. Оскільки, огляд товару проводився вибірково, з вказаного висновку неможливо достеменно встановити, що усі зразки товару є ідентичними та знаходяться в працездатному стані, є новими, а не бувшими у використанні.

Отже, вказаний Висновок спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби не може вважатись обґрунтованим чи об`єктивним.

Таким чином митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує дійсну вартість товару.

Колегія суддів бере до уваги рішення Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, згідно якого висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначене, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення (порушення митних правил), враховую визнання позивачем вчинення правопорушення та проханням зменшити суму стягнення, суд наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Рішенням ЄСПЛ «Краєва проти України» надано судам у справах про порушення митних правил застосовувати дискрецію щодо міри покарання в разі встановлення вини, з урахуванням ступеню вини, майнового стану правопорушника та знаходити справедливий баланс між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції бере до уваги вартість переміщуваних через митний кордон товарів, що визначена судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Яровим О.Д., який має право проведення судово-товарознавчої експертизи за спеціальністю 12.1. «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарі» свідоцтво №12788 видане ЕКК МВС України від 13.05.2014 згідно проведеної ним судової товарознавчої експертизи 15.07.2024, про що зазначено у висновку експерта №СЕ-19/114-24/14312-ТВ у сумі 3 806 674,31 грн., а відтак розмір штрафу, який підлягає стягненню в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, становить 1 142 002, 29 грн., який не буде надмірним тягарем для позивача та справедливим балансом між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, виходячи з аналізу наведених правових норм, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що в сукупності є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2024 року у справі №442/6550/24 скасувати та ухвалити судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Волинської митниці про зміну постанови у справі про порушення митних правил - задовольнити.

Змінити постанову в справі про порушення митних правил №0164/20500/24 від 31 липня 2024 року в частині стягнення штрафу а саме, накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 1 142 002 (один мільйон сто сорок дві тисячі дві гривні) 29 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник