Справа № 157/1327/24
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1327/24
Провадження №2-а/157/54/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивача адвоката Кота С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Котом С.І., повноваження якого підтверджуються ордером серії АР № 1192450 від 09 серпня 2024 року та договором про надання правничої (правової) допомоги від 09 серпня 2024 року, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 серії ВН № 558 від 05 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, визнати дії керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 протиправними і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, а також стягнути на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. та витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за нібито вчинене порушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України. У цій постанові зазначено: «05 серпня 2024 року в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено порушення правил військового обліку, що вчинив ОСОБА_1 , а саме з 2014 року по 04 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`являвся, не повідомив у семиденний строк органам, в яких він перебував на військовому обліку, про зміну персональних даних, а також не надав зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку, чим порушив термін постановки на облік та не надав вчасно документи, щодо зміни військово облікових даних...». У присутності позивача протокол не складався, про місце і час розгляду справи останнього не повідомляли, оскаржувана постанова за адресою його місця проживання не надходила. Жодних клопотань про розгляд справи в його відсутності позивач не подавав. Таким чином, розгляд справи відбувся у його відсутності. 19 травня 2024 року набув чинності закон №3696-IX, за яким в статті 210 КпАП України з`явилася частина 3. Вона передбачає відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто під час воєнного стану. Отже, до 19 травня 2024 року частини 3 у статті 210 КпАП України не існувало. На це звертають увагу у своїх рішення суди, зокрема, звернув увагу Ямпільський районний суд Вінницької області у рішенні від 29 липня 2024 року по справі 153/989/24. З позиції відповідача слідує, що позивач допустив порушення, а саме з 2014 року не з`являвся до ТЦК чи військкомату і не оновив свої персональні дані, а тому через 10 років його (позивача) було піддано адміністративній відповідальності. Постановою від 05 червня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України та накладено штраф у розмірі 17000 грн, однак ч. 3 ст. 210 КпАП України з`явилась лише 19 травня 2024 року відповідно до Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, позивач не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України з 2014 року, бо норма ч. 3 ст. 210 КпАП України введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення даних щодо військового обліку. Позивач підтверджує, що місце проживання не змінював, його до ТЦК (військового комісаріату) не викликали та повістки про виклик він не отримував. Позивач 05 серпня 2024 року самостійно з`явився до ТЦК для виконання вимог ч. 10 ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», проте на нього склали протокол за ч. 3 ст. 210 КпАП України. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними, допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів виклику для взяття на облік військовозобов`язаних та доказів вини позивача у не взятті його на військовий облік військовозобов`язаних, приходимо до висновку, що відповідач не довів порушення позивачем вимог абз. 5 ч. 10 ст. 1, ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та п. 1, 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком Порядку щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних за обставин, викладених в оскаржуваній постанові. Відповідачем не вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тобто, суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язку для забезпечення реалізації позивачем прав, визначених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. З огляду на вищезазначене, оскільки відповідачем при винесені оскаржуваної постанови розгляд у справі про адміністративне правопорушення проведено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за відсутності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи, а відтак не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 77 КАС України, належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, уповноваженими особами відповідача допущені процесуальні порушення під час розгляду та складання постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України.

Ухвалою судді від 16 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кот С.І. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити, а також просив стягнути на користь позивача судові витрати, що пов`язані з оплатою судового збору та з наданням правничої допомоги з ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою.

Представники відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову серії ВН № 558 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

У цій постанові зазначається: «05 серпня 2024 року 09 год 50 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_1 виявлено порушення правил військового обліку, що вчинив ОСОБА_1 , а саме з 2014 року по 04 липня 2024 року до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не з`являвся; не повідомляв у семиденний строк органам, в яких він перебував на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також не надавав зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не рідше одного разу на п`ять років не звіряв власні персональні дані з обліковими даними районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; чим порушив абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 8, 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, під час дії особливого періоду, а саме порушення термінів постановки на облік та не надав вчасно документи, щодо зміни військово облікових даних».

Частиною 3 ст. 210 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), порушення якого ставиться у вину позивачу, зазначається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі.

Підпунктами 8, 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487), порушення яких також ставиться у вину позивачу, встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Відповідно до ст. 8 КпАП України, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Статтю 210 КпАП України доповнено фактично частиною 3 згідно із Законом України №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (цю статтю було викладено у новій редакції). Зазначений закон набрав чинності 19 травня 2024 року.

До 19 травня 2024 року частини 3 ст. 210 КпАП України не існувало, а тому за вчинення (не вчинення) відповідних дій до цієї дати особа не може нести відповідальність за ч. 3 ст. 210 КпАП України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення за період з 2014 року по 04 липня 2024 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року, у новій редакції викладено ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме встановлено, що громадяни зобов`язані, зокрема, інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. Тобто, зазначені дані необхідно було оновити до 16 липня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 як суб`єкт владних повноважень, дії якого оскаржуються, а також відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлялися про час дату, та місце розгляду справи і їм надсилалася копія позовної заяви з доданими до неї документами, копія ухвали про відкриття провадження, що підтверджується відповідно підписом посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_3 у Книзі розносної кореспонденції суду про отримання документів 27.09.2024, запис № 3291, та довідками про доставку електронних листів до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 позивача до адміністративної відповідальності і вчинення останнім вищезазначеного адміністративного правопорушення, а також не повідомили причин неможливості їх подання.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, відповідачами, які є суб`єктами владних повноважень, відзиву на позовну заяву не було подано та не повідомлено про поважність причин його не подання, а тому суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України та за відсутності доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення, кваліфікує зазначене як визнання відповідачами позову.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке на останнього було накладено адміністративне стягнення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно зі ст. 133 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 137 КАС України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 09 серпня 2024 року, що укладений між ним та адвокатом Котом С.І. і згідно з яким, останній зобов`язався надати позивачу послуги із складання необхідних документів, в тому числі процесуального характеру, предметом яких є врегулювання правовідносин між клієнтом та особою, яка буде виступати учасником таких правовідносин, наданні консультації та роз`яснення з правових питань, захист та представництво прав, свобод та інтересів позивача в судах, а також надано акт № 1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 серпня 2024 року, з якого вбачається, що адвокатом була надана позивачу правнича допомога, вартість якої становить 8000 грн. і яка полягала, зокрема, у первинній правовій консультації клієнта, на що затрачено 1 год, - вартість наданої послуги 1500 грн.; підбір законодавства, що регулює спірні відносин, формулювання правової позиції, на що затрачено 1 год, - вартість наданої послуги 1500 грн; написання позовної заяви, сканування та підготовка копій документів для суду відповідно до кількості сторін у справі, на що затрачено 2 год, - вартість наданої послуги 3000 грн; представництві інтересів клієнта у судовому засіданні, підготовка додаткових пояснень, заяв, клопотань та заперечень з процесуальних питань, на що затрачено 1 год, - вартість наданої послуги 1500 грн.

З вищезазначеного договору вбачається, що за одну годину роботи адвоката та представництва інтересів позивача у судовому засіданні, позивач здійснює оплату у розмірі 1500 грн.

Враховуючи обсяг вищезазначеної наданої адвокатом Котом С.І. професійної правничої допомоги, обсяг підготовленої ним позовної заяви, тривалість затраченого на це часу, а також затраченого часу на участь адвоката у судовому засіданні, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, складність справи, характер правовідносин і значення цієї справи для позивача, і беручи до уваги, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що належить стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, витрати на правничу допомогу адвоката у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, оскільки вимоги позивача до суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, задоволені повністю, тому витрати по оплаті судового збору у вищезазначеному розмірі підлягають стягненню з обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок його бюджетних асигнувань.

Таким чином, належить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є юридичною особою публічного права, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 8605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 558 від 05 серпня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 8605 (вісім тисяч шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного судового рішення 18 жовтня 2024 року.

Головуючий:О.В. Антонюк