Справа № 280/758/22
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/758/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 в адміністративній справі №280/758/22 (суддя Батрак І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення капіталізованих платежів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022р. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача суму капіталізованих платежів в розмірі 1311519,40 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.06.2023 вирішено замінити первинного позивача в адміністративній справі УВД ФСС України у Запорізькій області на належного позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій обасті .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, ФОП ОСОБА_1 як страхувальник (в розумінні Закону №1105-XIV) не є ліквідованим /припиненим/ тощо, відтак до спірних правовідносин не можна застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів страхувальників. А тому рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року винесене з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 28.08.2000 був зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області та перебував, зокрема, на обліку в Бердянському відділенні УВД ФСС України у Запорізькій області як платник страхових внесків на соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Основний вид економічної діяльності відповідача: 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

03 серпня 2004 року о 18 год. 15 хв. під час роботи у ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок чого вона отримала виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 від 04.02.2005.

Відповідно до виписки із Акту огляду МСЕК від 04.04.2012 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_2 визначено ступінь втрати працездатності 50% у зв`язку з трудовим каліцтвом від 03.08.2004, акт №1 від 04.02.2005, безстроково, група інвалідності третя.

Постановою Бердянського відділення УВД ФСС України у Запорізькій області від 29.03.2023 №23015/410703/649/29 "Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37", постановлено призначити потерпілій ОСОБА_2 перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 2530,11 грн., у зв`язку з повторним встановленням стійкої втрати професійної працездатності -50% та ІІІ групи інвалідності, безстроково.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 29.10.2021 державним реєстратором була проведена реєстраційна дія щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

26.11.2021 УВД ФСС України у Запорізькій області на ім`я ОСОБА_1 було направлено заяву №10-12-4540 від 26.11.2021 про грошові вимоги, що складаються зі сплати капіталізованих платежів у сумі 1311519,40 грн., що підтверджується копією квитанції та описом вкладення у цінний лист. Для визначення періоду, за який розраховувалася капіталізація платежів для розрахунку з потерпілим, Управлінням використано дані середньої очікуваної тривалості життя чоловіків та жінок в Україні у 2020 році, надані Державною службою статистики України листом від 29.07.2021 №10.3-18/248-21.

Оскільки сума капіталізованих платежів відповідачем в добровільному порядку не сплачена, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон № 1105) на момент виникнення спірних правовідносин Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105 джерелами формування коштів Фонду, серед іншого, є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 1105 роботодавець зобов`язаний, зокрема: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Частиною 1 ст. 35 Закону № 1105 визначено коло осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, з-поміж яких, зокрема: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 35 Закону № 1105 усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Припинення підприємницької діяльності фізичної особи також має наслідком втрату такою особою статусу учасника правовідносин, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, зокрема обов`язків страхувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Згідно ст. 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 04.12.2019 № 986 (далі - Порядок № 986), капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Згідно п. 4 Порядку № 986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення.

Проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що законодавець зобов`язав страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації (не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством), із застосуванням Порядку № 986. Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів юридичної особи, оскільки інше не встановлено законом та не випливає із суті відносин.

Згідно ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Стаття 51 ЦК України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення

Разом з цим, відповідальною особою стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання відповідних зобов`язань, а відтак суми капіталізованих платежів, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, що припинив свою діяльність, підлягають стягненню з фізичної особи.

Отже, припинення підприємницької діяльності позбавляє права відповідача на заняття господарською діяльністю та статусу підприємця, однак не звільняє таку фізичну особу виконувати обов`язки та нести відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Фондом соціального страхування, що виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, у державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань міститься два записи, один з яких фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинив діяльність 29.10.2021 року та другий запис, згідно якого ОСОБА_3 02.02.2022 року відновив свою діяльність.

Тобто ще до початку відкриття провадження, ФОП ОСОБА_1 не був ліквідованим.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 як страхувальник (в розумінні Закону №1105-XIV) не є ліквідованим/припиненим/тощо, відтак до спірних правовідносин не можна застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів страхувальників.

Отже на підставі вище наведеного, колегія суддів зазначає, що звернення позивача до суду є передчасним, відтак, позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права та невірно надав оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій облсті.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай