Справа № 580/5977/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року справа № 580/5977/24

14 годин 16 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Олійник розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/5977/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач, представник позивача - не прибули] до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [представник відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_2 , діє на підставі довіреності від 26.06.2024] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА / ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

14.06.2024 вх.№29462/24 позивач у позовній заяві просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї відповідно до підпункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї відповідно до підпункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

19.06.2024 прийнята позовна заява до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, 08.07.2024 здійснений перехід із спрощеного до загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 27.08.2024, 12.09.2024 суд закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 26.09.2024, 02.10.2024.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023 та щорічної основної відпустки за 2022 рік та позивачеві не нарахована «підйомна допомога», що передбачена підпунктом 1 частини 3 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991№2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

01.07.2024 вх.№ 31940/24 відповідач надав до суду відзив, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, позаяк згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 331 позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виплатою належного грошового забезпечення. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2024 №178 ОСОБА_1 у межах виділених бюджетних асигнувань здійснене донарахування грошової компенсації у сумі 28 287,65 грн (платежі: 21 034,41 грн + 7 253,24 грн) та 10154,54 грн за 14 діб додаткової відпустки. Відповідно до порядку №260 розрахунок виплати грошової компенсації за 14 діб додаткової відпустки обчислюється : 22091,10 грн місячне грошове забезпечення / 30 календарних днів * 14 діб додаткової відпустки - 1,5 % військовий збір 10154,54 грн. У відповідача немає підстав для нарахування підйомної допомоги ОСОБА_1 згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону України №2011-XII, позаяк для отримання такої виплати військовослужбовець повинен мати статус особи, яка проходять військову службу за контрактом, або перебуває на кадровій військовій службі, або перебуває на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, проте сержант ОСОБА_3 проходив військову службу за призовом як сержант і не належить до осіб офіцерського складу.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що відповідно до посвідчення від 29.08.2023 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлений статус учасника бойових дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.03.2023 №35 сержант ОСОБА_1 призначений на посаду старшого стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 з посадовим окладом 2820 гривень на місяць за 5 тарифним окладом - визначене грошове забезпечення. Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України сержант ОСОБА_1 не укладав. Військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (відповідач) проходив з 17.03.2023 до 29.12.2023.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 331 позивач звільнений з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби (відповідно до наказу від 18.02.2023 № 59 Командира військової частини НОМЕР_5 виплачене належне грошове - не оскаржений).

У матеріалах справи відсутня інформація про звернення позивача до Військової частини НОМЕР_2 та до інших роботодавців щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, щорічної основної відпустки за 2022 рік та підйомної допомоги.

Вважаючи протиправними бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2023, щорічної основної відпустки за 2022 рік та невиплати підйомної допомоги позивач звернувся до суду з позовом.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частини 2, 3 статті 9 Закону №2011).

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (далі Інструкція №558), грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ч. 1 статті 116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявного спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) під час розгляду та вирішення конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, де визначені основні трудові права працівників.

Спеціальним законодавством, що регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення військовослужбовців. Аналогічний висновок застосування норм КЗпП України під час вирішення питання відповідальності за затримку розрахунку під час звільнення військовослужбовців сформульований Верховним Судом у справі № 823/1023/16, у справі № 807/3664/14, у справі № 826/15235/16.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 висновує: умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. Під час дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо); аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак це не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно; оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи щодо захисту права працівника на своєчасне одержання плати за виконану роботу.

Із системного тлумачення положень частин першої та другої статті 117 КЗпП України можна дійти висновку, що частина перша цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишніми працівниками, а частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних працівникові сум, то коли спір вирішений на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування у частині першій статті 117 КЗпП України. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення (висновки Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17). Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (пункт 8). У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3 пункту 14). В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (пункт 17). В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (пункт 18). Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (пункт 19).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі, що розглядається, позивач за наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 №331 сержанта ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, за 2023 рік додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалась, предметом спору є зокрема визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 , де проходив військову службу позивач. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 18.02.2023 №59 сержанту ОСОБА_1 виплачені грошові забезпечені у розмірі 535 % посадового окладу - премії за особистий внесок у загальні результати служби, 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, додаткову винагороду у сумі 30000 грн.

Надаючи оцінку вимозі про нарахування грошового забезпечення за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та щорічної основної відпустки за 2022 рік, суд зазначає про таке.

Як повідомив представник відповідача, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_2 , не було виділено цільових асигнувань на виплату компенсації відпусток військовослужбовцям, які отримали статус УБД, проте наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2024 №178 внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 №331 та пункт 3 доповнений такими абзацами: «виплатити грошову компенсацію за невикористані 14 діб додаткової відпустки передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2023 рік». На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2024 №178 ОСОБА_1 у межах виділених бюджетних асигнувань, здійснене донарахування грошової компенсації у сумі 28 287,65 грн (двома платежами: 21 034,41 грн + 7 253,24 грн) 10154,54 грн - за 14 діб додаткової відпустки.

Надаючи оцінку вимозі про нарахування ОСОБА_1 підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї відповідно до підпункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає про таке.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача про нарахування та виплати підйомної допомоги як офіцеру.

Згідно довідки про види нарахувань та утримань за період березень 2023 по січень 2024 підйомна допомога позивачу не виплачувалась.

Згідно наказів командира Військової частини НОМЕР_2 позивач 17.03.2023 зарахований до списків особового складу військової частини та всі види забезпечення, 19.12.2023 позивача звільнений у відставку (накази від 17.03.2023 №35, від 19.12.2023 №101-РС).

Згідно з підпунктом 1 абзацу першого пункту 3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції, чинній на час призову на військову службу 15.06.2016 та зарахування 23.11.2016 до списків особового складу) при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Суд зазначає, що для отримання підйомної допомоги військовослужбовцю, який проходить військову службу за контрактом необхідним є встановлення обставини переїзду такого військовослужбовця з місця служби до нового місця служби, з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання.

До позову додано копію паспорта ОСОБА_1 відповідно до відомостей якого позивач зареєстрований з 08.05.1992 у місті Черкаси.

Суд зазначає, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 15.09.2022 №177 (м. Черкаси) позивач вибув до іншої військової частини, доказів зміни місця дислокації військової частини, переїзду позивача на нове місце службу після призначення на посаду як офіцера матеріали судової справи не містять, тому позовні вимоги у цій частині до задоволення не належать.

Згідно з ст. 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Оклад за військове звання сержанту ОСОБА_1 розрахований, виходячи з коефіцієнта у порядку Постанови № 704 множенням суми 1762 грн на коефіцієнт 0.42, що дорівнює 740,04 грн і після округлення складає 740 грн (місячне грошове забезпечення розраховане: оклад за військове звання + посадовий оклад + (оклад за військове звання + посадовий оклад) * коефіцієнт вислуги років + ((оклад за військове звання + посадовий оклад) * коефіцієнт вислуги років) * коефіцієнт надбавки за особливості проходження військової служби + посадовий оклад * відсоток премії).

Згідно з пунктом 6 розділу ХХХІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 «Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється, виходячи з посадового окладу окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів».

ІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).

Беручи до уваги витяги з наказів від 15.09.2022 №177/ від 17.03.2023 №35/ від 29.12.2023 № 331 за відсутності рішень про скасування, зважаючи, що суд не встановив порушеного права позивача (який не перебував у службових відносинах з відповідачем у 2022 році) з оплати праці за частину періоду у 2023 році з боку відповідача як роботодавця - Військової частини НОМЕР_2 на підставі оцінених доказів, внесених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2024 №178 змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 №331 та зважених аргументів сукупно, аналізу законодавства щодо дії нормативно-правових актів у часі у межах змісту сформованого звернення ОСОБА_1 та з огляду на межі повноважень під час використання бюджетних асигнувань завершених бюджетних періодів, враховуючи доведену правомірну позицію відповідача за стабільних правовідносин, тому доходить висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими і у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Враховуючи ст. 139 КАС України підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору відсутні (позивач звільнений від сплати судового збору посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_7 ).

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: військова частина НОМЕР_2 [ АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ].

Рішення складене (протягом десяти робочих днів з урахуванням перебування судді на лікуванні з 10.10.2024 до 18.10.2024) 21.10.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА