Справа № 140/11751/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

22 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/11751/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , заявник) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасувати у повному обсязі рішення ГУ ДПС у Волинській області від 10 жовтня 2024 року №1753/03-20-24-06, у зв`язку із чим поновити з 30 вересня 2024 року реєстрацію у якості платника Єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Одночасно із позовною заявою, тобто до відкриття провадження у справі, ФОП ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій просить застосувати забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення ГУ ДПС у Волинській області від 10 жовтня 2024 року №1753/03-20-24-06 на період до набрання законної чинності рішення по судовій справі.

В обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 зазначає, що прийняте рішення є очевидно незаконним, а початок сплати податку на додану вартість (далі ПДВ) викличе додаткове навантаження у розмірі 15 відсотків від всієї суми доходів. Крім того, внаслідок оподаткування ПДВ виникне ситуація втягування у стан податкової та фінансової невизначеності багатьох Абонентів.

Також вказує, що оскаржуване рішення несе у собі індивідуальне регулювання, що зобов`язує виконати певні дії у минулому, до винесення такого рішення. На переконання заявника, рішення ГУ ДПС у Волинській області від 10 жовтня 2024 року №1753/03-20-24-06 порушує принцип дії нормативного акту у часі, що є очевидною ознакою протиправності, адже зміна статусу платника відбулась 30 вересня 2024 року, при тому, що саме рішення винесе 10 жовтня 2024 року.

Окрім того, уважає, що незастосування мір зупинення дії оскаржуваного рішення приведе зобов`язання вести податковий облік та сплачувати податок на доходи фізичних осіб та ПДВ, а не єдиний податок, що істотно ускладнить чи унеможливить у подальшому виконання рішення суду про скасування рішення ГУ ДПС у Волинській області.

Повідомляє, що функціонування ФОП ОСОБА_1 у якості платника ПДВ неминуче викликає наслідки для податкового обліку за весь період розгляду справи не тільки для нього, потенційно доведеться проводити перерозрахунок з підстав оподаткування подоходним податком ПДВ на підстави оподаткування єдиним податком, але й для інших осіб платників ПДВ.

Таким чином, за наявності перспективи виникнення зазначених труднощів із виконанням рішення суду, а також зазначеної очевидної ознаки протиправності, просить суд застосувати заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення.

Уважає, що лише такі міри зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення моїх прав, запобігти плутанини у оподаткуванні ФОП ОСОБА_1 та його контрагентів (арк. спр. 30-32).

На адресу суду представником ГУ ДПС у Волинській області 21 жовтня 2024 року подано заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких зазначається, що підстави забезпечення позову не можуть ґрунтуватися на ймовірних припущеннях і повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, також в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту, є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки безперешкодно дозволяє продовжувати займатися господарською діяльністю без жодних негативних наслідків (арк. спр. 40-41).

У своїх поясненнях на заперечення проти клопотання про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 підтримав позицію, викладену у заяві та додав, що збитки та втрати внаслідок оскаржуваного рішення є невідворотніми, а його незаконність очевидною (арк. спр. 46-47).

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Згідно із частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Таким чином, під час вирішення питання про забезпечення позову, слід врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб.

Відтак, суд у кожному випадку повинен встановити чи є захід забезпечення позову, про який клопоче позивач, таким, що відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому, використання засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати діям органів влади.

З приводу негативних наслідків для господарської діяльності заявника, про які йдеться у його заяві, суд зазначає, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно та є небажаними для нього. Проте, відповідно до статті 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Невжиття заходів щодо зупинення дії оспорюваного рішення контролюючого органу зумовить настання негативних та незворотних наслідків для позивача, як платника податків, не підтверджені оцінкою судом будь-яких доказів. Так само до суду не надано доказів на підтвердження доводів ФОП ОСОБА_1 зокрема: заключених договорів про надання послуг із контрагентами; актів надання послуг; заявок та інших первинних документів.

Отож заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача.

Резюмуючи наведене, суд зауважує, що ФОП ОСОБА_1 не довів існування реальної загрози завдання шкоди його правам, внаслідок невжиття заходів для забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у справі. Дійсно анулювання контролюючим органом реєстрації платника єдиного податку передбачає собою перехід такого платника на загальну систему оподаткування, а тому, на час судового оскарження рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, підстави для застосування спрощеної системи оподаткування у ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Разом із тим, таке анулювання призводить не до зупинення роботи позивача, як то може бути у випадку анулювання ліцензій на певний вид діяльності, а тільки до певних негативних наслідків для позивача.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2022 року у справі №420/21952/21 сформував наступний правовий висновок: «підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення податкових витрат та інше».

Суд констатує, що зупинення дії оспорюваного рішення фактично призведе до вирішення спору по суті, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову.

Таким чином, суд висновує, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10 жовтня 2024 року №1753/03-20-24-06 на період до набрання законної чинності рішення по судовій справі, - відмовити.

Роз`яснити учасникам справи, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович