Справа № 300/6015/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" жовтня 2024 р. справа № 300/6015/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 05.08.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Житомирській області), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи та до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи на території російської федерації з 06.05.1995 по 16.06.1999 на посаді машиніста 6 розряду та з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 02.01.2002 по 24.03.2005 на посаді моториста цементувального агрегату, а також призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 23.04.2024 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем 2 безпідставно відмовлено у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Звернув увагу, що відповідачем зроблено висновок про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, зокрема, 30 років. До такого висновку ГУ ПФУ в Житомирській області дійшло у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації після 31.12.1991, зокрема з 06.05.1995 по 16.06.1999 на посаді машиніста 6 розряду та з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 02.01.2002 по 24.03.2005 на посаді моториста цементувального агрегату. Зазначає, що такі періоди роботи підтверджуються записами трудової книжки, додатковими документами, а відповідні посади передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій та підлягають зарахуванню до загального та пільгового стажу. Крім того, звернув увагу, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, навіть за наявності лише того страхового стаж, який визнається відповідачами, він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення. З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України (а.с. 25,26).
ГУ ПФУ в Житомирській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який сформовано в системі Електронний суд 22.08.2024 (а.с.33-36). Так, у відзиві представник відповідача 2 вказала, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, серед іншого, чоловіки - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Зазначила, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації відповідно трудової книжки НОМЕР_1 з 06.05.1995 по 16.06.1999, з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 02.01.2002 по 24.03.2005, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
До зазначеного відзиву представник відповідача 2 долучила витребувані ухвалою суду від 09.08.2024 письмові докази (а.с. 56-106).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 28.01.1990 (а.с. 14-17), підтверджено періоди роботи позивача, зокрема:
- з 06.05.1995 по 16.06.1999 - на посаді машиніста шостого розряду в ВАТ «ВНГ» Варьеганській транспортній компанії;
з 01.03.2000 по 31.12.2000 - на посаді моториста цементувального агрегату у ТОВ «Комі КТС»;
з 01.01.2001 по 31.12.2001 - на посаді моториста цементувального агрегату у ТОВ «Максима»;
з 02.01.2002 по 15.11.2006 - на посаді моториста цементувального агрегату у ТОВ «Максима».
ОСОБА_1 , 22.04.1969 народження, 11.07.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 68).
Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (надалі, також - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Згідно з пунктом б частини 1 статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У спірних правовідносинах відповідач зробив висновок про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю страхового стажу 30 років.
Водночас позивач стверджує про протиправність незарахування до його страхового стажу періодів роботи на території рф, а також про наявність у нього права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону №1788-XII навіть за наявності, розрахованого відповідачем 2, страхового стажу.
Як з`ясовано судом вище, пунктом б частини 1 статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнані неконституційними) визначено право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З приводу заперечень представника відповідача 1 щодо неможливості застосування щодо ОСОБА_1 приписів статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та пріоритетності норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування над Законом України Про пенсійне забезпечення у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах, суд звертає увагу на таке.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення №1-р/2020 Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційного Суду України встановлено неконституційність окремих положень Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення такого рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням рішення №1-р/2020 Конституційного Суду України встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності загального страхового та пільгового стажу роботи тривалістю 25 років та 12 років 6 місяців, відповідно) та для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального страхового та пільгового стажу роботи тривалістю 20 років та 10 років, відповідно).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах для жінок, а також страхового стажу для чоловіків і жінок. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Також перший містить вимогу щодо необхідного страхового стажу для чоловіків 25 років, для жінок 20 років, а той час як другий передбачає наявність більш тривалого страхового стажу, зокрема, 30 років для чоловіків та 25 років для жінок.
Норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак такі норми явно суперечать одна одній. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Отже, є помилковими доводи представника відповідача щодо пріоритетності Закону №1058-ІV над нормами Закону №1788-ХІІ та неможливості застосування у спірних правовідносинах норм Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020.
Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21).
При цьому, відповідно до спірного рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 06.05.1995 по 16.06.1999, з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001 та з 02.01.2002 по 24.03.2005, оскільки це робота в російській федерації.
Щодо можливості зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації, суд зазначає таке.
Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржувані періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги апелянтом при призначенні пенсії.
Підставою для неврахування до пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи на території російської федерації слугував висновок відповідача про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Так, ОСОБА_1 в спірні періоди працював на підприємствах, які знаходилися на території російської федерації, а тому питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до пільгового стажу необхідно розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу належить трудова книжка серії НОМЕР_1 від 28.01.1990, яка надавалась останнім відповідачу для розгляду питання про врахування до стажу періодів роботи в рф. Автентичність записів трудової книжки відповідачами не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Отже, відсутні достатні та обґрунтовані підстави для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, а тому дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.
Водночас, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Крім того, надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Таким чином, позивачем подано усі документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць зараховується до трудового стажу.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 06.05.1995 по 16.06.1999 з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 02.01.2002 по 24.03.2005.
Окрім цього, у спірні періоди позивач працював на посадах зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пунктів 3, 4 підпунктів 4.1, 4.3, 4.4 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці №383 від 18.11.2005, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Так, з 11.03.1994 по 15.01.2003 діяв Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, з 16.01.2003 по 23.06.2016 Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, після 24.06.2016 діє Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016.
Посади, які займав ОСОБА_1 у вказані вище періоди (протягом 1995 2005 років), а саме машиніста і моториста цементувального агрегату передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були чинними на період його роботи.
Таки чином, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача з 06.05.1995 по 16.06.1999 на посаді машиніста 6 розряду, з 01.03.2000 по 31.12.2000 на посаді моториста цементувального агрегату, з 01.01.2001 по 31.12.2001 на посаді моториста цементувального агрегату та з 02.01.2002 по 24.03.2005 на посаді моториста цементувального агрегату підлягають зарахуванню і до пільгового стажу роботи за Списком №2.
Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи відповідачів з приводу відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю страхового стажу.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає таке.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких пенсійний орган зобов`язаний таку пенсію призначити.
Аналізуючи вимоги норм пункту б статті 13 Закону №1788 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач станом на момент звернення за таким призначенням повинен досягти 55 річного віку, мати страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стажу.
Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 22.04.1969, досягнув 55-ти річного віку 22.04.2024 (а.с. 10-12).
Щодо наявності необхідного страхового стажу, то відповідачем 2 розраховано страховий стаж позивача тривалістю 29 років 01 місяць 01 день.
Також до страхового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.01.1990 на території російської федерації, зокрема, з 06.05.1995 по 16.06.1999, з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 02.01.2002 по 24.03.2005, які становлять 09 років 02 місяці 04 дні та які, як встановлено судом вище, відповідач 2 безпідставно не зарахував при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.
Таким чином, з урахуванням спірних періодів страховий стаж позивача становить понад 38 років 03 місяці.
Також з урахуванням спірних періодів пільговий стаж позивача становить понад 22 роки 02 місяці.
Зважаючи на вищевикладене, наявний у позивача вік, страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли така пенсія призначається з більш ранніх термінів, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки, а також те, що звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулося у тримісячний строк з дня досягнення пенсійного віку, суд приходить до переконання, що пенсія позивачу підлягає призначенню з 23.04.2024, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, якого слід зобов`язати зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.
В адміністративному позові позивач, обираючи відповідача, який повинен зарахувати спірний стаж та вирішити питання щодо призначення пенсії, зазначає ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
У спірному випадку, обираючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував таке.
Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі, також Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного вбачається, що після реєстрації 11.07.2024 заяви ОСОБА_1 ,, органом пенсійного забезпечення, який розглянув і вирішив за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є ГУ ПФУ в Житомирській області.

Отже, саме ГУ ПФУ у Житомирській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування судом прийнятого ним протиправного рішення.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 в справі №500/1216/23, від 07.05.2024 в справі №460/38580/22.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників періоди роботи на території російської федерації з 06.05.1995 по 16.06.1999 на посаді машиніста 6 розряду, з 01.03.2000 по 31.12.2000 на посаді моториста цементувального агрегату, з 01.01.2001 по 31.12.2001 на посаді моториста цементувального агрегату, з 02.01.2002 по 24.03.2005 на посаді моториста цементувального агрегату та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 23.04.2024.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 05.08.2024 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із цим позовом у розмірі 1211,20 грн (а.с. 1).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору в розмірі 605,60 грн, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №75 від 19.07.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників періоди роботи на території російської федерації з 06.05.1995 по 16.06.1999 на посаді машиніста 6 розряду, з 01.03.2000 по 31.12.2000 на посаді моториста цементувального агрегату, з 01.01.2001 по 31.12.2001 на посаді моториста цементувального агрегату, з 02.01.2002 по 24.03.2005 на посаді моториста цементувального агрегату та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 23.04.2024.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ - 13559341) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, адреса: вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ - 13559341.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.