Справа № 544/1828/24
Суддя: Ощинська Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 544/1828/24
пров. № 2-а/544/14/2024
Номер рядка звіту 142
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.

з участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відносно нього відповідачем, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та винесено відповідну постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Повістка чи повідомлення про розгляд справи, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП йому вручена не була. Постановою винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.Постанову у справі про адміністративне правопорушення ним було отримано 29.08.2024, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у самій постанові взагалі не вказано, коли я її отримував, вказану обставину, я виявив лише тоді, коли отримав вказану постанову. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки при її складенні були порушенні норми матеріального та процесуального права, відсутня подія та склад правопорушення. Постанова не місить жодних посилань на докази порушень ним і не містить вказівки за які саме дії чи бездіяльність накладено стягнення (місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за це порушення). ОСОБА_1 знаходиться на військовому обліку, однак відповідач не перевірив належність до його компетенції розгляд справи та без особової справи виніс постанову. Інкриміноване йому правопорушення полягає у не уточненні військово-облікових даних та не проходженні медичного переогляду. Військовозобов`язані мають проходить медичний огляду згідно з рішенням комісій з питань взяття на військовий облік, однак таке рішення не приймалося, тому виключається відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП, адже обов`язку проходження медичного огляду не виникло. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 є належно зареєстрованою юридичною особою, в той час як ІНФОРМАЦІЯ_1 не є юридичною особою, а зазначений на печатці код ЄДРПОУ належить ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому, правом розгляду справи про адміністративне правопорушення наділений керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а не старший офіцер управління другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення. Тому ввжажає, що правопорушення зафіксоване не належною посадовою особою, а відповідно і справа розглянута не уповноваженою особою. Зазначив, що свою вину у вчиненому правопорушенні не визнає. Просить Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та скасувати постанову винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність, про що зазначив у позові.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про час та місце розглядом справи повідомлені належним чином, причини неяви до суду не повідомили. Клопотань про перенесення розглядом справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пункт 19 статті 4 КАС України визначає індивідуальний акт як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

За приписами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ТЦК розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ТЦК.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частина 3 ст. 210 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Судом встановлено, що 29 серпня 2024 року старшим офіцером управління ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № б/н, відповідно до якого:військовозобов`язаний ОСОБА_1 , згідно з ч. 10 ст. 1 Закону україни «Провійськовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 2 додатку 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2023 «Про порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» було оповіщено листом від 24.07.2024 для прибуття на 08:00 год. 02.08.2024 до другого віділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вимогу пункту 10 та 11 (абзац) 3 додатку 2 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.22. Проте військовозобов`язаний ОСОБА_1 за викликом не з`явився, у зв`язку з тим, що лист не отримував. Чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП в особливий період (а.с. 26-27).

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 цього ж дня 29.08.2024 винесено пстанову № 956 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністраттивне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., який порушив встановлені правила військового обліку, а саме без поважних причин проігнорував прибуття і не прибув на призначений час для проходження медичного огляду, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військово обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ 30.12.2022 № 1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобіліацію», правопорушення вчинене в особливий період (а.с. 24-25).

Вищезазначену постанову ОСОБА_1 отримав 29.08.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у самій постанові взагалі не вказано, коли він її отримав та дати складання постанови.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абз. 11 ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).

ОСОБА_1 не була вручена повістка, а у протоколі не зазначено, коли відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення, що унеможливлювало право позивача бути вчасно обізнаним з приводу розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Копію оскаржуваної постанови позивач отримав 29.08.2024 року, про що останній вказує у своїй заяві, тому суд вважає, що строк для подачі адміністративного позову ним не пропущено.

Відповідачем зазначені обставини не спростовані, зокрема і відсутність дати у наданій позивачу ОСОБА_1 копії постанови та в її отриманні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів затверджено Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487.

Відповідно до п. 1 цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

У свою чергу, представником відповідача не надано суду належні та допустимі докази того, що позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а отже не спростував факти та твердження позивача про те, що він не з`явився у визначений строк до ІНФОРМАЦІЯ_4 оскільки повістку не отримував, військово облікові дані ним уточнено, про що свідчить витяг № 2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 07.06.2024 (а.с. 29).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є безпідставною.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не ставив вимогу про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 251, 245, 280, 283, 284 КУпАП, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 956 від 29.08.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., закрити провадження в справі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 19.08.1999, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.О.Ощинська