Справа № 474/956/24
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/956/24
Провадження № 2-а/474/8/24
Рішення

Іменем України

14.10.24р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

03.09.2024р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2900916 від 24.08.2024р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі поліцейським відділення поліції № 2 Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (далі - оскаржувана постанова), провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю діях позивача складу та події адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.08.2024р. о 10:36:26 поліцейським Відділенням поліції № 2 (сел. Врадіївка) Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 винесено відносно позивача оскаржувану постанову, відповідно до якої він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП (керування автомобілем якого у стоп сигнали та габаритні фонарі не відповідали вимогам ДСТУ, тобто було нанесено тонування, що зменшує їх прозорість та світлопропускання дає видимості та прозорості світлових приладів, чим порушив п. 31.1 ПДР - технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів) та накладено штраф у сумі 340 грн.

Водночас, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, та такою, що складена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки викладені у постанові обставини не розкривають об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення та загалом суть адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч. 1 ст. 121 КУпАП.

На думку позивача, посилання поліцейського на положення п. 31.1 ПДР, як на норму яка вказує на суть правопорушення, нібито, скоєного позивачем, є помилковим, а сама норма не містить заборонних приписів та має більший зміст ніж викладено у рішенні. Припис викладений у п. 31.1 ПДР - технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної документації, інструкцій підприємств - виробників та іншої нормативно-технічної документації. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно на декларативній нормі, для законного та обґрунтованого рішення щодо притягнення особи до відповідальності необхідним є чітке визначення суті правопорушення та зазначення конкретної норми яка містить заборонований припис, та яку порушено чи в порушенні якої особа підозрюється. Обвинувачення в оскаржуваній постанові має загальні твердження та не містить посилань на спеціальні норми, статті та пункти, без вказівок конкретного нормативного та підзаконного акту, зокрема не зазначено і норми та назва стандарту ДСТУ про яке зазначає у постанові інспектор, його пункти.

Також зі змістом обвинувачення не зрозуміло чи наявне тонування, яке мабуть є причиною притягнення до відповідальності, чи таке тонування знижує видимість та прозорість світлових приладів, адже у постанові зазначеного словосполучення дає видимості та прозорості світлових приладів, тобто зміст постанови спростовує причину його складання.

11.10.2024р. представниця відповідача ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечень посилається на те, що Указом Президента України від 24.02.2022р. за № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, під час якого право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей та транспортних засобів надано відповідним уповноваженим органам Національної поліції. При цьому порядок такої перевірки та огляду під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану затверджено Постановою КМ України № 1456 від 29.12.2021р. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про національну поліцію передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Статтею 32 Закону України Про національну поліцію визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним контролем, або в місці здійснення поліцейським спеціального поліцейського контролю. 24.08.2024 близько 10 годин 36 хвилин поліцейський СРПП ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старший сержант поліції ОСОБА_2 спільно з інспектором СРПП ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Козорізом Ю.С. в селище Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини біля будинку 135, під час несення служби та виконання службових обов`язків помічено транспортний засіб «ВАЗ2105» державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого встановлені зовнішні світлові прилади позаду, які не відповідають вимогам стандартів ДСТУ 9649:2010 в якому передбачено чіткі вимоги, а саме на габаритні ліхтарі було нанесено тонування, що зменшує прозорість та світло пропускання. В ході розгляду адміністративних правопорушень поліцейськім ОСОБА_2 було встановлено, що водієм транспортного засобу ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 . Поліцейський ОСОБА_2 який розглядав справу, оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи, його права і обов`язки. З винесеною постановою ЕНА № 2900916 від 24.08.2024 за порушення ч. 1 ст. 121 КУпАП, водія було ознайомлено та роз`яснені права (що підтверджує відео, які надав поліцейський). Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом,що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація йогозабороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. За приписами п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Так відповідно до ДСТУ 9649:2010 п.6.1.2 не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

14.10.2024р. представниця позивача ОСОБА_4 подала відповідь на відзив у якій наполягала на задоволенні позову, з підстав аналогічних підставам викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що ДСТУ 9649:2010 на порушення якого у відзиві на позов посилається представниця відповідача, та які б регулювали питання вимог, щодо комплектації транспортних засобів, не існує. Натомість згаданий у відзиві п. 6.1.2 міститься у ДСТУ 3649:2010. У відзиві викладається обвинувачення інакше ніж вказано у постанові, а тому на думку представниці позивача, представниця відповідача намагається умисно ввести суд в оману. Посилання представниці відповідача у відзиві на п. 31.1 ПДР є недоцільним, оскільки чинним ПДР України передбачено спеціальний пункт, що містить у собі спеціальну заборону, це пункт 31.4 ПДР України, підпункт ґ.

Позивач та його представниця ОСОБА_4 в судове засідання 14.10.2024р. не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Водночас у відповіді на відзив від 14.10.2024р. представниця позивача Архипова К. просила розглядати справу у її відсутність та у відсутність позивача.

Представниця відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Міхняєва А.А. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Про причини неявки не повідомила, з заявами про розгляд справи у її відсутність чи про відкладення розгляду справи не зверталася.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

24.08.2024р. о 10:36:26 год. поліцейським ВП № 2 (сел. Врадіївка) Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області ст.сержантом поліції Гортовенко Є.І. стосовно позивача складено постанову серії ЕНА № 2900916, в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціальних технічних засобів, в якій при викладенні часу та місця скоєння, суті і обставин правопорушення, зазначено наступне: 24.08.2024р. о 10:27:07 /селище Врадіївка, вул. Героїв Врадіївщини, 135/ 24.08.2024р. о 10.29 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105 нз 42983ок в селі Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини,135 в якого стоп сигнали та габаритні фонарі не відповідали вимогам ДСТУ, тобто було нанесено тонування, що зменшує їх прозорість та світлопропускання дає видимості та прозорості світлових приладів /чим порушив п.31.1 ПДР - технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів/, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. Графа 7 постанови До постанови додається містить посилання на відеофайл з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського. Також у графах 8 та 9 постанови Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено, Копію постанови мною отримано… наявний надрукований напис ( ОСОБА_1 ).

На CD-R диску, наданого представником відповідача наявний відеозапис, який розпочинається з часової позначки 24/08/24 10:26:10, на якому зафіксовано рух автомобіля ВАЗ 2105 нз 42983ок, якому подається звуковий сигнал про зупинку, на що він здійснює зупинку транспортного засобу біля узбіччя, праворуч, по ходу руху. Потім зафіксовано, як поліцейський з`ясовує у водія ОСОБА_1 чому на стопи нанесено тонування, чому не відповідає зразкам та стандартам, на що водій відповідає, що так, щоб праювали. На часових позначках 24/08/24 10:35:20 та 10:37:48 поліцейським здійснюється відеофіксація стоп-сигналів та габаритних фонарів зблизька, під час чого вбачається наявність на них тонування.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.

При цьому, в силу приписів п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У розумінні ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу (ч. 4).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зміст постанови у справі про адміністративне правпорушення повинен відповідати вимогам ст. 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції (розділ ІV Інстуркції № 1395 від 07.11.2015р.).

Таким чином, вказаними нормами передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, за приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту ст. 283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 4 ст.7 3, ч. 2 ст. 74, ст. 75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з приписів ст.ст. 8, 31, 40 Закону України Про Національну поліцію № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст. 14 Закону України Про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Як вбачається, диспозиція вказаної частини статті є бланкетною, тобто відсилає до відповідних правил експлуатації транспортних засобів.

Пунктом 31.1 ПДР України, визначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам, за яких згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів, визначений у п. 31.4 Правил дорожнього руху України.

Пунктом 31.4 ПДР Україна встановлена заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, як визначено у пп. ґ п. 31.4.3 ПДР України - заборона експлуатації транспортних засобів, на розсіювачах світлових приладів яких нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України Колісні транспортні засоби, Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010р. № 630.

Пукнтом 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану колісних транспортних засобів передбачено, що не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах приладу зовнішнього світлового (далі - ПЗС), установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

При цьому, положеннями п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010 Методи контролювання зовнішніх світлових приладів передбачено, що відповідність вимогам, зокрема 6.1.1 - 6.1.5 перевіряють візуально.

Із наданого відповідачем відеозапису вбачається, що стоп сигнали та габаритні ліхтарі не відповідали вимогам ДСТУ, тобто було нанесено тонування.

При цьому, як вбачається з вищевикладених вимог ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема перелік яких наведено у пп. ґ п. 31.4.3 ПДР України - заборона експлуатації транспортних засобів, на розсіювачах світлових приладів яких нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що загальний стан стоп сигналу та габаритних ліхтарів транспортного засобу під керуванням позивача, як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, не дозволяв експлуатувати відповідний транспортний засіб.

Встановлюючи наявність невідповідності вимогам п. 31.1 ПДР України (технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів) та ДСТУ світлових приладів транспортного засобу, в частині нанесення на них тонування, поліцейські, як спеціально уповноважені особи з відповідним рівнем підготовки, особисто оглядали транспортний засіб позивача та встановили наявність таких, в зв`язку з чим прийшли до висновку про порушення позивачем ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому, слід зауважити, що підставами для скасування рішення органу владних повноважень є не будь-які порушення, допущені під час їх прийняття, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого рішення.

Саме по собі порушення процедури прийняття рішення не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення органом владних повноважень необхідно розуміти не як вимоги до самого рішення, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект рішення призводить до його неправомірності.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань при здійсненні розгляду адміністративної справи, які не були дотримані відповідачем у повному обсязі під час прийняття оскаржуваного рішення, не може потягнути за собою безумовне його скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.

З урахуванням викладеного, окремі недоліки у постанові, суд вважає формальними технічними недоліками, які не могли вплинути на правомірність оскаржуваного рішення та, як наслідок, не можуть потягнути за собою безумовне його скасування, за умови прийняття його у відповідності до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зібраними у даній справі доказами підтверджується правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а тому позов є безпідставний та необґрунтований, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 139 КАС України судовий збір сплачений позивачем за подачу до суду вказаного адміністративного позову в сумі 605 грн. 60 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2900916 від 24.08.2024р. винесену поліцейським відділення поліції № 2 (сел. Врадіївка) Первомайського районного відділу поліції ГУ НП у Миколаївській області старшим сержантом поліції Гортовенко Євгеном Ігоровичем за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. - відмовити.

Судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. покладається на позивача ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 22 жовтня 2024 року.

Суддя Сокол Ф.Г.