Справа № 120/13824/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13824/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

21 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 66 від « 22» квітня 2021 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 , в розмірі 400000 грн;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Зокрема, апелянт відзначає, що оскільки одноразова грошова допомога у зв`язку із смертю ОСОБА_2 в повному обсязі вже виплачена матері військовослужбовця, право позивачки на її отримання може бути реалізоване лише шляхом розподілу уже виплаченої суми.

При цьому, в апеляційній скарзі відзначено, що ні на момент смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , ні на момент призначення одноразової грошової допомоги його матері та її виплати позивачка не мала статусу особи, яка має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апелянта, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1983 року по 03.02.1995 року.

З 20.11.2016 року ОСОБА_2 на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу як водій-санітар медичного пункту.

Під час проходження військової служби ОСОБА_2 захворів та у період з 07.05.2017 року по 21.05.2017 року знаходився на лікуванні в ВМКЦ Південного регіону м. Одеси, де 21.05.2017 року помер.

Згідно з результатами службового розслідування, проведеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №239 від 21.05.2017 року, смерть молодшого сержанта ОСОБА_2 не була пов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року, з урахуванням постанови Вінницького апеляційного суду від 28.05.2019 року, у справі №127/7096/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу з 2014 року по 21.05.2017 року.

Взявши до уваги висновки суду про те, що ОСОБА_1 та померлий військовослужбовець ОСОБА_2 з 2014 року проживали разом, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, що в розумінні Сімейного кодексу України відносить позивача до членів сім`ї померлого ОСОБА_2 , остання 22.01.2019 року звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця та видачу їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.

Листом за підписом тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2019 року за № 273, позивача повідомлено про те, що її заяви від 22.01.2019 року щодо видачі посвідчення та виплати одноразової грошової допомоги надіслані до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із встановленням статусу "Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби", оформленого протоколом № 3 від 08.02.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного статусу. Таке рішення мотивоване тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби", посвідчення видаються лише батькам, дружині або чоловіку та дітям померлого військовослужбовця. Оскільки ОСОБА_1 не є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , і рішенням суду її не було визнано такою, тому підстав для надання їй відповідного статусу немає.

Вказане рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 доведено до відома позивача листом від 14.02.2019 року за № 12/304.

В подальшому, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 32 від 15.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_2 . Такий висновок відповідача ґрунтувався на тому, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця ОСОБА_5 в сумі 800000 грн. згідно з рішенням комісії від 08.06.2018 року та на час прийняття якого судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової грошової допомоги не існувало.

Крім того, комісією Міністерства оборони України також враховано положення листа Міністерства юстиції України від 16.12.2015 №3521/32320-0-33-15/11, відповідно до якого жінки, не зареєстровані у шлюбі, не мають підстав для одержання грошової допомоги. За таких обставин, визнано неможливим виплату допомоги ОСОБА_1 та роз`яснено останній можливість звернення із позовом до ОСОБА_5 (матері померлого ОСОБА_2 ) про розподіл отриманих нею сум.

Про дане рішення повідомлено позивача листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.04.2019 року за № 12/813.

Незгода позивачки із такими рішеннями зумовила її звернення до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як член сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а та обставина, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця в повному обсязі була призначена і виплачена його матері не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання такої допомоги.

Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, враховує наступне.

Ключовим питанням у цій справі є правомірність відмови відповідача в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї померлого військовослужбовця.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється нормами Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пункту 1 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

У відповідності до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №456/1258/17 та від 06.07.2022 у справі №240/5809/18.

У постанові від 20.04.2020 у справі № 357/13948/16-а, Верховний Суд дійшов висновку, що: « факт проживання однією сім`єю був установлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому позивач є членом сім`ї ОСОБА_9, який загинув під час АТО, і має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, виплату якої гарантовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»».

Як встановлено з матеріалів справи, 21.05.2017 року молодший сержант ОСОБА_2 , помер внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

15.05.2018 року за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця звернулась його мати - ОСОБА_5 .

08.06.2018 року на засіданні комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 12.06.2018 № 59) одноразова грошова допомога призначена матері померлого молодшого сержанта ОСОБА_2 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року в сумі 800 000 грн.

04.07.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_3 розподілено кошти для виплати одноразової грошової допомоги, у тому числі, загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - 800 000,00 грн.

10.07.2018 року згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2018 № 300 та платіжного доручення від 06.07.2018 кошти в сумі 800 000,00 грн. виплачено матері померлого військовослужбовця - ОСОБА_5 .

Разом з тим, на час звернення ОСОБА_5 за призначенням одноразової грошової допомоги, вона була єдиним членом сім`ї померлого військовослужбовця, що підтверджувалось свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , послужним списком та автобіографією військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зокрема, у послужному списку (п.п 17,18) зазначено про сімейний стан "Розлучений" та місце проживання " АДРЕСА_1 ". У власноруч написаній автобіографії при прийнятті на службу військовослужбовцем ОСОБА_2 зазначено, про те, що у 2003 році він розлучився з дружиною та проживає один.

В свою чергу, факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без шлюбу, з 2014 року по 21.05.2017 року був встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року у справі № 127/7096/18, яке набрало законної сили 28.05.2019 року

Відтак, судова колегія погоджується з доводами апелянта, що ні на момент смерті військовослужбовця ОСОБА_2 (21 травня 2017 року), ні на момент призначення одноразової грошової допомоги його матері (08 червня 2018 року), ні на момент виплати їй одноразової грошової допомоги (10 липня 2018 року) позивач не мала статусу особи, яка має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Подібна правова позиція була викладена Верховним Судом при оцінці аналогічних правовідносин у постановах від 18.05.2023 року у справі № 382/277/17 та від 02.04.2020 року у справі № 357/13948/16-а.

В контексті викладеного, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було прийнято рішення про виплату всієї суми одноразової грошової допомоги матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , незважаючи на те, що відповідач був обізнаний про наявність судового спору щодо права позивачки на отримання цієї ж самої одноразової грошової допомоги та незважаючи на те, що відповідно до вимог Закону №2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Вказана позиція суду першої інстанції грунтується на тому, що призначення допомоги матері померлого військовослужбовця (08.06.2018) здійснювалось саме під час розгляду справи про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , при цьому, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 був присутній під час судового розгляду справи та був обізнаний, що у позивачки у майбутньому може виникнути право на одноразову грошову допомогу.

В даному випадку, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення керувався припущеннями стосовно подій, які могли настати внаслідок встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , що суперечить нормам чинного законодавства.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону №2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», якою затвердив відповідний Порядок (Порядок № 975).

Згідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до п. 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Водночас, пунктом 14 Порядку № 975 передбачено, що якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

При цьому, норми статті 16 Закону № 2011-XII та Порядку № 975 не передбачають можливостей здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, у більшому розмірі, аніж визначено Законом.

Відтак, висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача додатково виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 , в розмірі 400 000 грн. є безпідставним та необгрунтованим, оскільки в такому випадку, загальний розмір одноразової грошової допомоги буде перевищувати розмір, встановлений у приписами статті 16-2 Закону № 2011-XII (500-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року).

Разом з тим, в розрізі спірних правовідносин, судова колегія не заперечує права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця через виплату останньої його матері, однак наголошує на тому, що реалізувати таке право можливо не у спосіб призначення їй такої допомоги, а шляхом розподілу вже виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

В даному випадку, Законом передбачено порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця члену його сім`ї, від якого суд не має права відступати.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.