Справа № 640/24258/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року за виключними обставинами у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення кадрової комісії № 1 від 10.04.2020 № 244 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним і скасувати наказ Прокурора міста Києва від 09.09.2020 № 1888к про звільнення ОСОБА_1 з посади Прокурора першого наглядового відділу за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов`язати Київську міську прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді Прокурора першого наглядового відділу за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Київської міської прокуратури та органів прокуратури;

- стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу з 10.09.2020 до дати винесення судом рішення по суті спору включно.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що оскаржувані наказ Прокурора міста Києва та рішення Кадрової комісії є протиправними, оскільки вони прийняті з порушеннями норм чинного законодавства України, є необґрунтованими, тобто таким, висновки яких не відповідають фактичним обставинам; прийняті з порушенням принципу рівності перед законом; прийняті з порушенням принципу пропорційності; порушують право на працю, повагу до приватного життя, засади рівності громадян.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 1 від 10.04.2020 № 244 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Визнано протиправним та скасовано наказ Прокурора міста Києва від 09.09.2020 № 1888к про звільнення ОСОБА_1 з посади Прокурора першого наглядового відділу за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновлено ОСОБА_1 в Київській міській прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді Прокурора першого наглядового відділу за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва та органів прокуратури з 11.09.2020.

Стягнуто з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.09.2020 по 28.07.2021 у розмірі 225 972,96 грн без урахування обов`язкових відрахувань.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 22 184,56 грн допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Офіс Генерального прокурора, Київська міська прокуратура, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційних скаргах Відповідачі посилалися на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_1 подав заяву в порядку статті 361 КАС України про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року за виключними обставинами, в якій просить переглянути вказану постанову у зв`язку з виключними обставинами та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року за виключними обставинами, ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі № 3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу П «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вважає, що при вирішенні спору судом апеляційної інстанції застосовано положення п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, яке рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 № 1-р(ІІ)/2023 (справа № 33-5/2022(9/22)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тобто вказані обставини є виключними, на підставі яких слід скасувати Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Ухвалою судді Шостого апеляційного адміністративного суду 05 квітня 2023 року витребувано з Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 640/24258/20 за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Станом на 06 березня 2024 року вказана адміністративна справа з Київського окружного адміністративного суду до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходила.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року, зокрема відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року за виключними обставинами у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Повторно витребувано з Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 640/24258/20.

Оскільки станом на 05 квітня 2024 року адміністративна справа № 640/24258/20 з Київського окружного адміністративного суду до суду апеляційної інстанції не надходила, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року продовжено строк судового розгляду на розумний термін.

До Шостого апеляційного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа.

Офісом Генерального прокурора подано відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому просить у задоволенні заяви Позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити повністю та залишити в силі постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 640/24258/20.

Відзиву Київської міської прокуратури на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду вказаної заяви.

Розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, заслухавши суддю-доповідача, представників Позивача, Офісу Генерального прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи вказаної заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України визначають, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наведений висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України викладено в ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

Як було зазначено вище, в якості виключних обставин ОСОБА_1 посилається на прийняття Конституційним Судом України Рішення від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Також, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Проте, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 передбачено, що пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» припис пункту 6 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, що визнаний неконституційним, втратив чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 01 березня 2023 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 1-р(ІІ)/2023, що також прямо встановлено цим рішенням.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 600/1450/20-а, частиною 2 стт 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Крім того, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 640/24258/20, про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною Заявою звернувся Позивач, у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Таким чином, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 640/24258/20, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся Позивач, в розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 140/2217/19, від 22 грудня 2022 року у справі № 805/1312/16-а, в ухвалах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 600/1450/20-а, від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої Заяви з огляду на відсутність обставин, які в силу ст. 361 КАС України вважалися б виключними.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 248, 310, 321, 325, 328, 329, 331, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року за виключними обставинами у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 липня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури про визнання протиправними рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст складено 17.10.2024 року.