Справа № 158/3190/24
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/3190/24
Провадження № 2-а/0158/118/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю представника позивача - Житкової А.С.

представника відповідача - Рибачука В.В.

розглянувши в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ківерцівського районного суду Волинської області перебуває справа за адміністративним позовом громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.10.2024 було відкрито провадження у даній справі та поновлено позивачу процесуальний строк звернення до суду із позовною заявою.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що 18.12.2023 відповідачем відносно громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 було винесено рішення про примусове видворення з України, яке позивач просить скасувати.

Крім цього, позивачем громадянином Республіки Туреччина ОСОБА_1 при поданні позову було подано заяву про поновлення процесуальних строків, та зазначав про те, що при винесені оскаржуваного рішення про примусове видворення був відсутній перекладач. Він, як громадянин Республіки Туреччина не володіє українською мовою, та не розуміє процесуальних термінів. Представником відповідача не було роз`яснено на зрозумілій йому мові право на оскарження вищевказаного рішення про примусове видворення. Однак, твердження позивача та його представника про те, що позивач не міг звернутись вчасно з обґрунтованим позовом до суду по причині не знання української мови, та не розуміння процесуальних термінів спростовуються вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023, щодо обвинувачення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, зі змісту якого вбачається, що обвинувачений не скористався послугами перекладача та в присутності захисника приймав участь в судовому засіданні, а також, давав покази українською мовою, яку і розумів.

Крім цього, із досліджених в судовому засіданні матеріалів позовної заяви поданої до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на 6 місяців, та прийнятого за результатами її розгляду рішення від 19.12.2023, матеріалів позовної заяви поданої до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, та прийнятого за результатами її розгляду рішення від 14.06.2024 вбачається, що позивач приймав участь в зазначених судових засіданнях через свого належним чином уповноваженого представника і був ознайомлений із матеріалами позовних заяв в яких було рішення про його примусове видворення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач в`їхав на територію України 16.11.2008 по паспорту громадянина Республіки Туреччина і залишився перебувати на території України, одружився та має двох неповнолітніх дітей.

Відтак, оскільки позивач протягом тривалого часу перебуває на території України, в суду не виникають сумнівів щодо розуміння останнім української мови.

А тому, суд приходить до висновку, що позивач володів і володіє українською мовою на достатньому рівні для усвідомлення змісту прийнятих відносно нього рішень Управлінням Державної міграційної служби в Івано-Франківській області.

Інших доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску звернення з адміністративним позовом до суду, позивачем та представником позивача до суду не надано.

Відповідно до положення ч. 3, ч. 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» №11681/85).

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За таких обставин, позов підлягає залишенню без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню до суду у загальному порядку після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду.

Таким чином, із врахуванням положень п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених ч. 3 та ч. 4 ст. 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич