Справа № 560/11734/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11734/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

21 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому, з врахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною дії відповідача щодо відмови у нарахуванні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, викладеної у листі відповідача від 14.06.2023 №398.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я, у відповідності до п. 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 12 років служби, виходячи з грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) за останньою займаною посадою станом на день звільнення з військової служби (виключення зі списків частини) - 04.04.2023.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 10.10.2023 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що відповідач при виключенні позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260.

Не погоджуючись з рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що військова частина НОМЕР_2 на момент подання позову була відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була юридичною особою, немала банківських рахунків, відкритих в органах Державної казначейської служби України, не була платником податків.

Також зазначає, що військова частина НОМЕР_2 на момент подачі апеляційної скарги знаходиться в підпорядкуванні і на всіх видах забезпечення в тому числі і фінансовому у військовій частині НОМЕР_1 , тому не є належним відповідачем по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 560/11734/23 в зобов`язальній частині є правомірним, а вимоги військової частини НОМЕР_1 безпідставними. На думку позивача, військова частина НОМЕР_1 являється «сторонньою юридичною особою» залученою в адміністративне провадження військовою частиною НОМЕР_2 з метою створення штучних підстав поновлення строків на апеляційне оскарження, а юридичний зв`язок доводів, наведених в апеляційній скарзі є недостатнім для визнання військової частини НОМЕР_1 учасником справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач у період з 26.02.2022 по 04.04.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2023 №32-РС позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), (за станом здоров`я) та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.04.2023 №94 позивача було виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення.

Вислуга років позивача на момент звільнення становила: календарна - 09 років 10 місяців 06 днів; пільгова - 02 роки 08 місяців 30 днів, загальна - 12 роки 07 місяців 09 днів

На звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260, відповідач відмовив у виплаті такої допомоги, посилаючись на те, що позивач при звільненні вже отримав грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби".

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку та виплати всіх належних виплат при звільненні позивача з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону України №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону №2011-XII, зокрема, визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналізуючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 № 260, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України від 17.09.2020 №912-IX "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, застереження щодо необхідності наявності вислуги 10 років і більше як передумови для виплати військовослужбовцям при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відноситься до правовідносин, в яких військовослужбовець звільняється з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням тощо.

У свою чергу, у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинна виплачуватись незалежно від наявності у нього вислуги 10 років і більше.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною досліджуваному публічно-правовому спору.

У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

Також, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголосив, що в частині 2 статті 15 Закону №2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" частини 4 статті 26 Закону №232-XII, а саме - за станом здоров`я.

Натомість, відповідач при виключенні позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260.

Виходячи з нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, враховуючи фактичні обставини справи та правозастосовну практику суду касаційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я незалежно від обсягу наявної у нього вислуги років, однак відповідач безпідставно не реалізував його право на отримання вказаної виплати, чим допустив протиправну бездіяльність з даного питання. Тому, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260.

При цьому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що в розумінні пункту 7 та пункту 9 частини 1 статті 4 КАС України військова частина НОМЕР_2 , яка на момент подання позову була відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Згідно із ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 не був залучений в якості третьої особи. Згідно п. 10 витягу із положення про військову частину НОМЕР_2 військова частина є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , має, зокрема свою фінансово-економічну службу та перебуває на фінансовому та інших видах забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Клопотання від військової частини НОМЕР_2 про залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило. Підстав для залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 до участі в даній справі на думку суду апеляційної інстанції немає.

Доводи апеляційної скарги, що військова частина НОМЕР_2 на момент подачі апеляційної скарги знаходиться в підпорядкуванні і на всіх видах забезпечення в тому числі і фінансовому у військовій частині НОМЕР_1 не звільняють від юридичної відповідальності орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи) при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.