Справа № 308/14344/24
Суддя: Чепка В. В.
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Чепка В. В.,

за участі секретаря судових засідань Авдєєвої К. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лешанич Леся Вікторівна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення начальника відділення по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу майора ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.02.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову посилається на те, що 19.02.2024 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » капітаном ОСОБА_2 було складено два протоколи про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 017708 та ЗхРУ № 017707 стосовно громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 (далі Позивач) у зв`язку із порушенням правил перебування останнього на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування.

В той же день, 19.02.2024 року начальником відділення по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу майором Юлією Видиш було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Відповідно до вказаного рішення уповноважені особи Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішили: «примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 19.03.2024 року». У рішенні вказано, що позивач знаходиться на території України незаконно протягом останніх десяти років, посвідкою на тимчасове проживання не документувався, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до центрального органу виконавчої влади не звертався. Однак, з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.02.2024 року позивач не погоджується та вважає його таким, що винесено необґрунтовано та з порушенням вимог законодавства у сфері міграційних відносин, з наступних підстав.

Позивач вважає, що відповідач під час винесення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства не врахував те, що паспорт позивача НОМЕР_3 дійсний до 30.09.2022 року, тобто він мав документ, який надавав йому можливість законно проживати на території України. Крім цього, позивач зазначає, що мав візу, яка так само свідчила про законне його перебування в Україні. Позивач зазначає, що він є законослухняним, адже відразу сплатив суми штрафів, які було йому визначено відповідно до протоколу №017707, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП, що підтверджується квитанцією № та відповідно до Протоколу № 017708, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП, що підтверджується квитанцією № . Позивач стверджує, що рішення відповідача від 19.02.2024 року є таким, що неможливо виконати, адже позивач звернувся до посольства Республіки Вірменії в Україні для поновлення паспорта для виїзду за кордон. Довідка від 28.02.2024 року № К/033-24, видана посольством, підтверджує той факт, що паспорт ОСОБА_3 знаходиться у процесі оформлення (копія додається). Вказує, що рішення про примусове повернення позивача в країну походження винесене без врахування можливостей його виконання і є свавільним. Зазначає, що за багато років проживання в Україні в нього сформувалися міцні соціальні зв`язки, у нього склалися сталі відносини з громадянами України, з якими він працював та проживав. Крім цього, тут живе його наречена, з якою вони планують укласти шлюб. Про вказані обставини було відомо відповідачу на час складання оскаржуваного рішення

За наведеного вважає, що оскаржуване рішення про примусове повернення позивача до країни походження, винесене на формальних підставах, однак ці формальні підстави вирішують подальшу долю людини. При цьому, рішення повинно бути не лише законним, але й справедливим, відповідати критеріям людяності.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

13.09.2024 представником позивача недоліки усунуто - надіслано заяву про поновлення строку для звернення до адміністративного суду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, про що повідомлено сторін.

30.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази його надсилання стороні позивача. У відзиві зазначено, що пред`явлений позов є таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Зазначено, що позивач на територію України прибув через автомобільний пункт пропуску «Новоазовськ» 02.03.2013 з метою працевлаштування, що підтверджується наявною відміткою в паспортному документі позивача на сторінці 32 та його поясненням. Однак, так і не вжив заходів щодо легалізації на території України. До органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів для отримання посвідки на тимчасове проживання (дозволу на міграцію) або із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Після закінчення визначеного йому терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування на території України та відповідно до п. 14 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» перейшов у статус нелегального мігранта.

Зазначає, що о 09 год. 02 хв. 16.02.2024 громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був затриманий без документів, що посвідчують особу в прикордонній смузі (на околиці н.п. Оноківці, Ужгородського району, Закарпатської області на відстані 3000 метрів до державного кордону України), на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що підтверджується копією протоколу затримання від 19.02.2024 року.

Вказує, що позивач на території України працює нелегально. Згідно абзацу першого частини двадцять другої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, але позивач звернувся за виготовленням нового паспортного документу лише після двох років, вже після того як почалася процедура примусового повернення. Щодо неможливості виконання даного рішення відповідач зазначає, що свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія оформлюється Посольством Республіки Вірменія на протязі декількох днів, відповідачем було надано максимальний термін, а саме 1 місяць.

Вказує, що позовна заява не містить жодного доказу про наявність візи у позивача на протязі 10-ти років. Наведене вказує на пасивну поведінку позивача, щодо належного дотримання законодавства України як з прикордонних питань так і в частині оформлення дозвільних документів на тимчасове або постійне проживання, зокрема позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення про примусове повернення з України позивача приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача - незаконними та необґрунтованими. В задоволенні позову просить відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому заперечує наведені у відзиві обставини. Повідомляє, що позивач мав візу, яка надавала можливість легального працевлаштування в Україні. Зазначає, що позивач одразу після виявлення факту прострочення терміну дії паспорту звернувся для його поновлення. Відповідач не мав на меті незаконно перебувати на території України. Просить врахувати ці пояснення та задовольнити позов.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи для участі в судових засіданнях не з`являлися.

Відповідно до ч.1, 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_4 від 30/08/2012 зі строком дії до 30/08/2022.

З протоколу про адміністративне затримання від 16.02.2024 вбачається, що 16.02.2024 громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 було затримано прикордонним нарядом «Контрольний пост».

Судом встановлено, що 09 год. 02 хв. 16.02.2024 громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був затриманий без документів, що посвідчують особу в прикордонній смузі (на околиці н.п. Оноківці, Ужгородського району, Закарпатської області на відстані 3000 метрів до державного кордону України), на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Протягом останніх десяти років проживає на території України без документів на право проживання (перебування) та за документом, термін дії якого закінчився 30.08.2022 (паспорт громадянина Республіки Вірменія для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 30/08/2012). Своїми діями громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 грубо та свідомо порушив законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У зв`язку з наведеним, метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 19.02.2024 року начальником відділення по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу майором Юлією Видиш прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Відповідно до вказаного рішення уповноважені особи Військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішили: «примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 19.03.2024 року.».

З вказаним рішенням ознайомлений позивач, що підтверджується особистим його підписом, проставленим у рішенні, вказане рішення було виесене за участі перекладача, про що у рішенні наявний підпис перекладача ОСОБА_6

19.02.2024 начальником відділення по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу майором ОСОБА_7 було винесено постанову про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки стосовно громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням законодавства України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У наданих 19.02.2024 ОСОБА_8 поясненнях, зазначено, що останній прибув на територію України у 2013 році з метою працевлаштуватись. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює не офіційно. На території України членів сім`ї не має, також не має у власності будинку чи квартири на території України. До відділу Державної Міграційної служби України з метою легалізації на території України не звертався. З заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до центрального органу виконавчої влади не звертався.

19.02.2024 т. в. о. начальника управління СБУ в Закарпатській області, начальнику ГУ ДМС України в Закарпатській області та керівнику Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону НОМЕР_2 прикордонним загоном скеровано «Повідомлення щодо рішення про примусове повернення з України іноземців» щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, постановою ЗхРУ № 017707 від 19.02.2024 громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП (порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду-виїзду) та постановою ЗхРУ № 017708 від 19.02.2024 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП (перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився). Вказані штрафи позивачем сплачено 06.03.2024. Накладені згідно з вказаними постановами на ОСОБА_1 стягнення були сплачені ним, про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції.

З копії довідки консульського відділу Посольства Республіки Вірменія від 28.02.2024 К/033-24 вбачається, що станом на 28.02.2024 паспорт громадянина Вірменії ОСОБА_1 знаходився в процесі оформлення в Посольстві Республіки Вірменія в Україні.

У відповідності до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI), а також міжнародними нормами.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною першою, третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - Порядок №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території :

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи вразі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Частинами першою, другою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Позивач звернувся до суду з даним позовом не погоджуючись із оскаржуваним рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.02.2024.

Наявною в матеріалах справи копією паспорта ОСОБА_1 (GRIGORYAN VIGEN) НОМЕР_4 від 30/08/2012, а саме відповідно до наявної відмітки, підтверджено, що позивач прибув в Україну 02.03.2013.

Не зважаючи на вищенаведені норми закону та те, що порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства документів на тимчасове або постійне проживання несе імперативний характер, позивач проживає на території України без документів на право проживання (перебування) з паспортом, термін дії якого закінчився, доказів щодо легалізації перебування позивача на території України (отримання візи, посвідки на постійне проживання в Україні тощо) позивачем до суду надано не було.

Наведене вказує на пасивну поведінку позивача щодо належного дотримання законодавства України в частині оформлення дозвільних документів на тимчасове або постійне проживання, зокрема позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, правила перебування в Україні.

Судом встановлено, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , стало підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.

Посилання позивача на те, що рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.02.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни Республіки Вірменія ОСОБА_1 винесене без врахування того, що позивач мав документ, який надавав йому можливість законно проживати на території України та на те, що позивач звернувся до посольства Республіки Вірменії в Україні для поновлення паспорта для виїзду за кордон, не підтверджують неправомірності рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.02.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни Республіки Вірменія ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закон №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закон №3773-VI рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

За вимогами ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція).

Згідно з п. 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання що позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме порушив покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконав.

Даючи оцінку спірному рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач в межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин у справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 288, 293 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправним та скасування рішення начальника відділення по роботі з іноземцями відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу майора ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.02.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина Республіки Вірменія для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 30/08/2012, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В. В. Чепка