Справа № 120/10848/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

14 жовтня 2024 р. Справа № 120/10848/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Свистун Н.Л.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Горбатюка В.В.,

представників відповідача: Бурака А.В., Серьогіна С.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі відповідач, ЦЗ МТУ АРМА) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наказом начальника ЦЗ МТУ АРМА №46/06 від 12.06.2023 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 », порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача Сектору менеджменту активів ЦЗ МТУ АРМА. Пунктом 2 зазначеного наказу відсторонено від виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 завідувача Сектору менеджменту активів ЦЗ МТУ АРМА на час здійснення дисциплінарного провадження з 12.06.2023.

За час відсторонення від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно їй не виплачена заробітна плата, що підтверджується довідкою про заробітну плату, виданою ЦЗ МТУ АРМА від 16.08.2023 № 2.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 120/11484/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ЦЗ МТУ АРМА. Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ ЦЗ МТУ АРМА. №46/06 від 12.06.2023 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024 без змін.

Відтак, посилаючись на норми ч. 1 ст. 72 Закону України «Про державну службу», позивач вважає, що у зв`язку з закриттям дисциплінарного провадження має право на виплату середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

У зв`язку з чим, 17.06.2024 (зареєстровано 28.06.2024) звернулась до ЦЗ МТУ АРМА з письмовою заявою, в якій зазначила, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі № 120/11484/23, тому просить нарахувати та виплатити заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку з 12.06.2023 по 30.06.2023 включно та компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, належні кошти перерахувати на рахунок ОСОБА_1

26.07.2024 листом ЦЗ МТУ АРМА відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з огляду на те, що ОСОБА_1 притягнуто, як державного службовця категорії «Б», до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень Закону України «Про державну службу», тому відсутні правові підстави для оплати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку. Крім того, зазначено, що заявником пропущений визначений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк з часу видачі наказу про порушення дисциплінарного провадження, тобто з 12.06.2023 та закінчується 12.07.2023, тому строк звернення до суду також пропущений. Підсумовуючи зазначене, оскільки за результатами дисциплінарного провадження ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідальність, в силу положень ч. 4 ст. 72 Закону України «Про державну службу» та ч. 2 ст. 12 Конституції України, ЦЗ МТУ АРМА не має правових підстав для оплати за відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Не погоджуючись з безпідставною відмовою виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно, а також компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.08.2024 у даній справі відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 19.09.2024 о 11:00 год.

19.09.2024 через систему «Електронний суд» до матеріалів справи від представника відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності, у якій останній просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи подане клопотання представник відповідача зазначив, що відповідно до положень ч. 3, 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 та 2 ст. 233 КЗпП України викладено в новій редакції, тобто до 19.07.2022 до спірних правовідносин КЗпП України не обмежував будь яким строком право працівника на звернення до суду про стягнення належної йому заробітної плати. А з 19.07.2022 до спірних правовідносин застосовується скорочений термін позовної давності у даній категорії справи.

Так, на думку представника відповідача, відповідно до фактичних обставин справи отримання позивачем 27.07.2024 листа, відповідь на її заяву, не відтерміновує момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лиш про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Наказом ЦЗ МТУ АРМА від 07.05.2024 № 36/06 позивача звільнено з 08.05.2024 за взаємною домовленістю (угодою сторін). Крім того, 07.05.2024 позивачу під підпис надано розрахунок щодо виплат після звільнення.

Таким чином, тримісячний строк у даній ситуації обчислюється з часу видачі наказу про звільнення, тобто з 08.05.2024 та закінчується 08.08.2024, а до суду позивач звернулася лише 15.08.2024. З наведених підстав, представник відповідача просить залишити позовну заяву без розгляду.

19.09.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.09.2024 у судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що строк, визначений судом для подання заперечення на відповідь на відзив, ще не завершився, тому з метою забезпечення відповідного права просить відкласти розгляд справи. Протокольною ухвалою із занесенням її до протоколу судового засідання судом відповідне клопотання задоволено та відкладено розгляд справи в межах підготовчого судового засідання на 02.10.2024.

02.10.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

02.10.2024 у судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, відтак протокольною ухвалою із занесенням її до протоколу судового засідання судом відповідне клопотання позивача задоволено та відкладено розгляд справи в межах підготовчого судового засідання на 14.10.2024.

У судовому засіданні, 14.10.2024, представник відповідача підтримав подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та просив його задовольнити з підстав, наведених у такому клопотанні.

У свою чергу, позивач, не погоджуючись з доводами представника відповідача, просила відмовити у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Додатково зазначила, що строк звернення до суду має відраховуватись після набрання чинності рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі № 120/11484/23. Саме даним рішенням визнано протиправним та скасовано наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №46/06 від 12.06.2023 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023. Окрім того, після набрання рішенням законної сили позивач звернулась із заявою до відповідача з проханням виплатити середній заробіток за час відсторонення від виконання посадових обов`язків та компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, однак листом від 26.07.2024 їй відмовлено у виплати відповідних коштів. Відтак, на думку позивача, саме з моменту отримання відповідної відмови у неї виникло право на оскарження такої бездіяльності до суду. До суду вона звернулась 15.08.2024 у тримісячний строк, визначений нормами КЗпП України, отже з дотриманням визначеного строку звернення до суду.

Надаючи оцінку доводам сторін та здійснивши аналіз чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства суд виходить з наступного.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 2 якої передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом із тим положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норм, які б врегульовували особливості звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до частин 1 та 2 статті 233 якого працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Так, предметом оскарження у цій справі визначено протиправну, на думку позивача, бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12.06.2023 по 30.06.2023, включно, та компенсації за частину щорічної оплачуваної відпустки. У свою чергу, невиплата такої заробітної плати виникла у зв`язку з відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на підставі наказу № №46/06 від 12.06.2023, що не заперечується сторонами у справі.

Відтак, спір стосується невиплати позивачу середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків під час проходження публічної служби.

На думку суду, при вирішені питання про строки звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору у питанні оплати праці застосуванню підлягають норми статті 233 КЗпП України.

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні становить три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Як свідчать матеріали адміністративної справи та зазначалось судом вище, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, у справі № 120/11484/23 визнано протиправним та скасовано наказ ЦЗ МТУ АРМА №46/06 від 12.06.2023 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12.06.2023. Окрім того, після набрання рішенням законної сили позивач, 17.06.2024 (зареєстроване 28.06.2024) звернулась із заявою до відповідача з проханням виплатити середній заробіток за час відсторонення від виконання посадових обов`язків та компенсацію за частину щорічної основної оплачуваної відпустки, однак листом від 26.07.2024 їй відмовлено у виплати відповідних коштів.

Відтак, на думку суду, строк, з якого позивач дізналась про її порушене право на відшкодування середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків розпочався саме після набрання рішенням законної сили, яким визнано протиправним та скасовано вищезазначений наказ про порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача, та, яким відсторонено її від виконання посадових обов`язків, а саме з моменту винесення постанови Сьомим апеляційним адміністративним судом від 05.06.2024.

В той же час, суд погоджується і з доводами позивача, яка вважає, що строк звернення до суду з даним позовом слід відраховувати і з дати надання відповіді від 26.07.2024, якою по її заяві від 17.06.2024 (зареєстроване 28.06.2024) про нарахування та виплату середнього заробітку за час відсторонення, відмовлено.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено тримісячний строк звернення до суду з позовними заявами про стягнення середнього заробітку, то строк звернення до суду ОСОБА_1 з даною позовною заявою не пропущено, оскільки з 05.06.2024, з моменту винесення постанови Сьомим апеляційним адміністративним у справі № 120/11484/23, тримісячний строк звернення до суду завершився 05.09.2024, а з 26.07.2024, з моменту винесення листа, яким їй відмовили у нарахуванні та виплаті середнього заробітку, завершився 26.10.2024, а з даною позовною заявою остання звернулась 15.08.2024.

Слід також наголосити, що доводи представника відповідача, який наполягав, що строк звернення до суду з даною позовною заявою слід рахувати з моменту отримання позивачем повного розрахунку щодо виплат при звільненні, а саме: 08.05.2024, судом до уваги не приймаються, оскільки рішення у справі № 120/11484/23 набрало законної сили 05.06.2024 після винесення наказу № 36/06 від 07.05.2024 про звільнення, та саме після визнання протиправним та скасування наказу № 46/06 від 12.06.2023 у позивача виникло право на відшкодування середнього заробітку за час відсторонення від посадових обов`язків.

Як установлено у частинах першій, другій статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

За приписами статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992 року).

У Рішенні у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та вважає, що ОСОБА_1 звернулась 15.08.2024 в межах тримісячного строку звернення до адміністративного суду, що вказує на відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 120, 160, 240, 242, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали сформовано та підписано 21.10.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна