Справа № 309/1073/24
Суддя: Лук'янова О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/1073/24
Провадження № 2-а/309/12/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Хуст адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Келемен Роман Юрійович, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, посилаючись на те, що:

-16 лютого 2024 року постановою старшого сержанта Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп.;

-з вищевказаної постанови вбачається, що позивач 16 лютого 2024 року, о 10 годині 33 хвилини, в с.Велятино Хустського району Закарпатської області, по вулиці Центральній, керував транспортним засобом, будучи позбавленим водійський прав, під час керування не скористався паском безпеки, чим порушив п.2.1.а. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп.;

-дану постанову у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА №1451434, від 16 лютого 2024 року позивач вважає складеною з грубими порушеннями ст.33, 283, 285 КУпАП, а саме:

-згідно тексту постанови працівника поліції вбачається, що причиною зупинки автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , було порушення правил дорожнього руху позивач не був пристебнутий паском безпеки, а також після зупинки стало відомо, що він позбавлений права керування транспортним засобом на 1 рік;

-при розгляді постанови поліцейський вказав, що позивач показав посвідчення водія, серії НОМЕР_2 ;

-більше ніяких даних, фактів, пояснень водія, свідка, працівник поліції до постанови не надав, крім того, не додано доказів, що саме позивач - ОСОБА_1 був за кермом вищевказаного автомобіля, свідків події, прізвища пасажирів і не надано самого головного відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який слугує належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, у даному випадку позивачем, щоб доказувало його вину у порушенні ним ст.126 ч.4 КУпАП;

-зі старшим сержантом поліції Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 у позивача неприязні відносини, про що свідчить подія, яка мала місце 10 днів тому, коли поліцейський ОСОБА_2 зупинив автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_3 , а позивач пасажиром, та намагався скласти на водія протокол за ст.130 КУпАП, при цьому хотів ввести її в оману, щоб вона відмовилась від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння, але вона побачила упередженість працівника поліції та повідомила, що буде проходити освідчення в лікарні, після чого позивач разом з ОСОБА_3 були доправлені до КНП ''Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, однак лікар відмовився проводити освідчення, після чого працівники поліції відвезли їх до КНП "Тячівська районна лікарня №1", де лікар офіційно повідомив, що у водія ОСОБА_3 відсутні ознаки сп`яніння;

-16 лютого 2024 року позивач, будучи пасажиром автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , власницею якого є ОСОБА_3 , були зупинені старшим сержантом поліції Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху в населеному пункті с.Велятино, де знову почалась історія з надуманими порушеннями та перебуванням водія у стані алкогольного сп`яніння.

-працівник поліції сказав віддати йому технічний паспорт та посвідчення водія для складання протоколу за порушення п.2.3. в ПДР порушення правил користування ременями безпеки. Через деякий час працівник поліції почав вручати постанову позивачу, якби це він керував транспортним засобом, що належить ОСОБА_3 , і оскільки позивача позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 рік, тому була винесена постанова про накладання на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп. Після того, як позивач ознайомився зі змістом постанови він заперечував та вказував на неправомірні дії працівника поліції, а також стверджував, що він не надавав своє посвідчення водія поліцейському і звідки він взяв, що саме позивач був за кермом, коли за рулем була власниця автомобіля Седляр Ірина Тіберіївна. Крім того, позивач наголошував працівнику поліції, що при винесені постанови його було позбавлено права на захист, нащо поліцейський повідомив, що він може оскаржити його дії в суді;

-докази, що підтверджують керування позивачем вищевказаним транспортним засобом чи перебування його у статусі водія, який керує транспортним засобом, відповідачем до постанови не додані, хоча для притягнення до адміністративної відповідальності поліцейський мав зафіксувати саме факт керування ОСОБА_1 відповідним транспортним засобом без наявності на те права;

-оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічними засобами, а також сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення;

-поліцейський, як посадова особа суб`єкта владних повноважень, при винесенні рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв поза межами вимог чинного законодавства, оскільки відсутні докази, які б доводили факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, як і те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився з суттєвими процесуальними порушеннями, що зазначені вище;

-є всі підстави вважати, що зазначена постанова винесена незаконно, з порушенням норм чинного законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав ОСОБА_1 , що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп.,

звернувся до суду з адміністративним позовом та просить: скасувати постанову, серії ЕНА №1451434, від 16 лютого 2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у виді судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлялися належним чином /а.с.31/, про причини неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи в їх відсутність від позивача та представника позивача до суду не надходило.

В судове засідання відповідач не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлявся належним чином /а.с.32/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутність від представника відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України: у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи /у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження/, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивача, представника позивача та представника відповідача, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.293 КУпАП: орган /посадова особа/ при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1/залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення;

2/скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3/скасовує постанову і закриває справу;

4/змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України: за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1/залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2/скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3/скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4/змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно постанови /а.с.12/, яка винесена інспектором Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом Васеком М.М. у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА №1451434, від 16 лютого 2024 року, - ОСОБА_5 , 16 лютого 2024 року, о 10 годині 33 хвилин, в с.Велятино по вулиці Центральній, керував ТЗ, будучи позбавленим права керування, під час керування не скористався паском безпеки, чим порушив п.2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ. Цією ж постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп..

Відповідо до ст.251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що представником відповідача не надано жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП.

Відповідно до ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.245 КУпАП: завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

За змістом закріпленого в ст.62 Конституції України принципу: особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №К (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади /принцип 7/.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.73 КАС України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1,2,6 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи в Хустському районному суді, в судове засідання не з`явився, не надав суду відзиву на позовну заяву та ніяких доказів правомірності винесеної ним постанови від 16 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 .

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

На підставі вищевказаного суд дійшов висновку про задоволення позову.

Крім того, відповідно до положень ст.132, 139, 143 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч.5 ст.139 КАС України: судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Зважаючи на вищевикладене, а також беручи до уваги те, що позов задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 605грн.60коп. сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст.2, 5-15, 73, 77, 132, 139, 143, 205, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, ст.251, 288, 293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 /, від імені та в інтересах якого діє адвокат Келемен Роман Юрійович /місце знаходження: 90400, м.Хуст Закарпатської області, вулиця Корятовича, №15; РНОКПП: НОМЕР_4 /, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області /місце знаходження: 88000, м.Ужгород Закарпатської області, вулиця Ракоці, будинок №13; / про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити повністю.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА №1451434, від 16 лютого 2024 року, винесену поліцейським Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Васеком Михайлом Михайловичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.126 ч.4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400грн.00коп., - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення за ст.126 ч.4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити.

Стягнути на рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 605грн.60коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково до Восьмого Апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.