Справа № 363/3432/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/3432/24 Суддя (судді) першої інстанції: Шубочкіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Косика Вадима Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд: скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 650 від 26.06.2024 та закрити провадження у справі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення № 650 від 26.06.2024 року - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2024 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача вказує, що справа розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Також, відповідачем не подано відзив на позовну заяву і жодних заяв від нього не надходило.

Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_1, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов`язок доказування в адміністративних справах правомірності прийнятих ним рішень, не доведено обґрунтованість та правомірність оскаржуваної постанови.

Представник позивача наголошує, що не дотримання процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, статтями 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення з боку працівників ТЦК, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності постанови.

Позивач вказує, що своєї вини не визнавав (в постанові зазначено, що визнав частково) та не погоджується з оскаржуваною постановою, у зв`язку з тим, що вона є необґрунтованою, викладене в постанові не відповідає фактичним обставинам справи, не містить місця, часу вчинення і суті адміністративного правопорушення, відсутнє будь-яке посилання на докази вчиненого правопорушення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Представник позивача вказує, що працівники філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України»», що вказані у Протоколі (в постанові не вказані) і по яких нібито встановлене порушення: ОСОБА_2 прийнятий на роботу наказом № 1-к від 02.01.2023; ОСОБА_3 прийнятий на роботу наказом № 43-к від 21.03.2024; ОСОБА_4 прийнятий на роботу наказом № 64-к від 15.04.2024; прийнятий на роботу ОСОБА_5 перебував на військовому обліку, що підтверджується військово-обліковим документом (копії військового квитку додаються) і свідчить про відсутність події правопорушення.

Також, представник позивача звертає увагу, що чинна редакція частини 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, почала діяти з 19.05.2024. До 19.05.2024 взагалі була відсутня ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а діяли лише 1 та 2 частини вказаної статті, із санкціями штрафів значно меншого розміру.

Так, на час прийняття на роботу вказаних осіб діяла редакція ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення в наступній редакції:

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період -

тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п 'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане в оскаржуваній постанові правопорушення можливе було за ч. 1 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції чинній станом на 14.10.2023, що діяла на той час і що тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки, відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, позивач вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що п. 8 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, прямо зазначено, що обов`язки з ведення військового обліку на підприємствах покладаються на працівників служби персоналу, а на керівників підприємств покладається організація військового обліку.

Так, згідно з наказами № 82 від 01.02.2023, № 1-к/2 від 01.01.2024 на ОСОБА_6 - старшого інспектора з кадрів, було покладено обов`язки ведення військового обліку військовозобов`язаних на період мобілізації.

Однак, уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_1 під час складення адміністративного протоколу № 650 від 19.06.2024 не встановили посадову особу, на яку покладені обов`язки за ведення військового обліку на філії.

Відтак, оскільки директор філії «Димерське лісове господарство» ОСОБА_1 не є відповідальним за ведення військового обліку на підприємстві, то останній не є суб`єктом адміністративного правопорушення ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, представник позивача просить долучити наступні докази: наказ № 1-к від 02.01.2023 про переведення (прийняття) на роботу ОСОБА_2 ; наказ № 43-к від 21.03.2024 про прийняття на роботу ОСОБА_3 ; наказ № 64-к від 15.04.2024 про прийняття на роботу ОСОБА_4 ; військовий квіток ОСОБА_5 з відміткою перебування на військовому обліку.

Позивач вказує, що не міг надати вказані докази до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 і його представника вказані докази були відсутні та не перебували в їх розпорядженні. Лише 16.09.2024 ці докази були отримані адвокатом на адвокатський запит від 29.07.2024 від філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» засобами електронного зв`язку. Тобто, позивач не міг надати вказані докази до суду першої інстанції, адже не володів ними, у зв`язку з чим лише після їх отримання у ОСОБА_1 і його представника з`явилася можливість їх долучити до матеріалів справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 21.10.2024.

21.10.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

21.10.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Також, відповідач клопотав про розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідач наголошує, що позивач не заперечує, що при прийнятті на роботу громадян були допущені певні порушення правил військового обліку.

Також, відповідач вважає, що в силу приписів п. 87 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, вірно притягнуто до відповідальності саме позивача.

Відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки спірне правопорушення є триваючим та були виявлені лише під час проведення відповідної перевірки філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України».

В судове засідання, призначене на 21.10.2024, сторони не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, повідомленням від 16.02.2024 № 2/4/2087 проінформовано ДП «Димерське лісове господарство», що на виконання Законів України «Про оборону України» , «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 та відповідно до плану-графіку, затвердженого розпорядженням Вишгородської районної військової адміністрації Київської області Вишгородської районної державної адміністрації від 04.01.2024 № 1 «Про стан військового обліку на території Вишгородського району у 2023 році та завдання щодо його поліпшення у 2024 році» 19.06.2024 буде проведено перевірку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку. Вказано, що питання, які будуть підлягати перевірці, зазначені у пункті 4 Додатку 31 Порядку. Вказано, що для перевірки потрібно надати наступну документацію: списки персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 5 Порядку), відомість оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 12 Порядку), копії військово-облікових документів; журнал обліку результатів перевірки (додаток 9 Порядку); витяг з наказу (або копію наказу) про призначення особи відповідальної за ведення військового обліку.

Як вбачається з Акту перевірки стану військового обліку і бронювання військовозобов`язаних і призовників в Філії «Димерське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», комісія в період 19.06.2024 провела перевірку стану військового обліку і бронювання військовозобов`язаних і призовників в Філії «Димерське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». В ході перевірки встановлено, що на військовому обліку знаходиться 62 військовозобов`язаних, з них 4 офіцери, 58 сержантів, солдатів, 5 призовників, 16 військовозобов`язаних призвано по мобілізації. Комісія прийшла до висновку, що військовий облік та бронювання ведеться, проте потребує доопрацювання, складено відповідні протоколи. Пропозиції (вказівки): протягом 10 днів з дня отримання цього акту видати наказ про виклик військовозобов`язаних до РТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку, ознайомити з ним та направити військовозобов`язаних: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 для заміни військово облікових документів, уточнення облікових даних, проходження медичних комісій. Копію наказу про виклик разом з листом ознайомлення тих, кого викликають, направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 встановленим порядком.

19.06.2024 відповідач склав Протокол № 650 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - директора Філії «Димерське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», оскільки останній допустив порушення Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: допустив прийняття на роботу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 без чинних військово облікових документів, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - без перебування на військовому обліку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, в Протоколі № 650 про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:30 26.06.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у вказаному Протоколі вказав, що надасть пояснення при розгляді справи по суті.

25.06.2024 позивач склав письмові пояснення щодо Протоколу № 650 про адміністративне правопорушення від 19.06.2024, в яких вказав, що ОСОБА_2 було повідомлено про обов`язок надати військовий квиток, зокрема, його копії у строк до 15.06.2024; ОСОБА_5 після прийняття на роботу було зобов`язано наказом по філії здійснити постановку на військовий облік згідно фактичного місця проживання з урахуванням п. 1.1. п. 1 Додатку 2 до Порядку № 1487. Також, вказано, що так як Філія «Димерське лісове господарство» виконала усі допустимі дії щодо зобов`язання надання військового квитка та постановки на військовий облік за фактичним місцем проживання, тому в діях уповноваженої особи ОСОБА_6 щодо ведення військового обліку відсутні порушення абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки військовий облік на філії ведеться. Позивач зазначив, що уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_1 під час складання адміністративного протоколу не встановили хто є відповідальним працівником за ведення військового обліку на філії. Зазначено, що згідно з Наказами № 82 від 01.02.2023, № 1-к/2 від 01.01.2024 на ОСОБА_6 - старшого інспектора з кадрів було покладено обов`язки ведення військового обліку військовозобов`язаних на період мобілізації. Таким чином у ІНФОРМАЦІЯ_1 під час складання адміністративного протоколу відсутня інформація про те, чи призначалась особа відповідальною на підприємстві за надання інформації з проведеної роботи щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, письмових підтверджень про отримання повісток. Так як, директор Філії «Димерське лісове господарство» ОСОБА_1 не є відповідальним за ведення військового обліку на підприємстві, директор Філії «Димерське лісове господарство» ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, позивач просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного в порядку п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В якості додатків до вказаних письмових пояснень позивач додав: копію протоколу № 650 від 19.06.2024 на 2 арк., копію наказу на призначення відповідальної особи за ведення військового обліку за 2023-2024 роки на 2 арк.

26.06.2024 Постановою № 650 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 34 000 грн за скоєння адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося у тому, що громадянин ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України», під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації не здійснив перевірку під час прийняття на роботу військовозобов`язаних працівників наявності у останніх чинних військово-облікових документів, визначених у п. 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 2 п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позивач не заперечує факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відтак, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а підстав для її скасування не вбачається.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 14 КпАП України посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Відповідно до ст. 33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

За приписами ст. 210-1 КпАП України порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Як встановлено вище, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечував наявність порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, втім вважає що відповідальність має бути встановлена за приписами ч. 1 ст. 210-1 КпАП України, оскільки ч. 3 ст. 210-1 КпАП України на час прийняття на роботу військовозобов`язаних працівників не діяла.

Так, КпАП України доповнено статтею 210-1 згідно із Законом № 2197-IV від 18.11.2004.

09.05.2024 Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (набрав чинності 19.05.2024) статтю 210-1 КпАП України викладено в наступній редакції:

«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян"».

Тобто, вказану норму доповнено частиною 3, яка передбачає визначення умови вчинення порушення (в особливий період).

Як вбачається з матеріалів справи, громадяни ОСОБА_3 (прийнято 21.03.2024), ОСОБА_2 (переведено 03.01.2023), ОСОБА_4 (прийнято 15.04.2024), ОСОБА_5 (інформація не надана), прийняті на роботу до набрання чинності ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, в той же час, оскільки вказані особи з моменту прийняття на роботу до проведення спірної перевірки не встали на військовий облік та не привели у відповідність відповідні документи, про що також був обізнаний позивач, як керівник підприємства, то правопорушення тривало до його виявлення відповідачем. Тобто, з 19.05.2024 позивач, як директор підприємства, мав вчинити всіх необхідних дій для дотримання у Філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» ведення персонального військового обліку. Крім того, вказана функція покладена на підприємство пунктом 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 з 05.01.2023.

Отже, колегія суддів вважає, обґрунтованим притягнення до відповідальності у спірному випадку саме за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст. 21 Закону № 3543-XII підприємства, установи і організації зобов`язані:

планувати і здійснювати заходи щодо розробки мобілізаційних планів та підготовки до виконання покладених на них мобілізаційних завдань (замовлень) і забезпечувати поставку продукції згідно з укладеними договорами (контрактами) та надавати звіти з цих питань відповідним органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування, які є замовниками мобілізаційних завдань (замовлень);

у разі їх ліквідації (реорганізації) своєчасно сповіщати про це відповідні органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування, з якими укладено договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень);

здійснювати під час мобілізації заходи щодо переведення виробництва (діяльності) на функціонування в умовах особливого періоду;

утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час;

сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період;

забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

забезпечувати в разі мобілізації доставку транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у строк та місце, зазначені в частковому наряді;

здійснювати заходи щодо підготовки до розгортання спеціальних формувань, призначених для передачі в разі мобілізації до Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, розгортання та передачі їх в особливий період згідно з мобілізаційними планами;

надавати під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні та інші матеріально-технічні засоби Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту згідно з мобілізаційними планами з наступним відшкодуванням їх вартості в порядку, встановленому законом;

створювати та утримувати мобілізаційні потужності, створювати і зберігати мобілізаційний резерв матеріально-технічних і сировинних ресурсів згідно з мобілізаційними завданнями (замовленнями);

забезпечувати формування і ведення страхового фонду документації на продукцію мобілізаційного та оборонного призначення;

вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку;

надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів;

утворювати мобілізаційні підрозділи та призначати працівників з питань мобілізаційної роботи;

сприяти своїм працівникам, які є резервістами, у виконанні ними обов`язків служби у військовому резерві та своєчасному їх направленню до органів військового управління, військових частин;

у разі реєстрації (перереєстрації), переобладнання чи зняття з обліку транспортних засобів, що можуть бути призначені для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, подавати до відповідних органів та підрозділів, що згідно із Законом України "Про дорожній рух" здійснюють державну реєстрацію та облік транспортних засобів, документи з відміткою відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про взяття їх на військовий облік (зняття з військового обліку);

Підприємства, установи і організації, які є виконавцями мобілізаційних завдань (замовлень) з виробництва продукції, укладають договори (контракти) з підприємствами, установами і організаціями - виробниками (співвиконавцями) комплектуючих виробів, постачальниками матеріально-технічних засобів, сировини.

Підприємства, установи і організації не можуть відмовлятися від укладання договорів (контрактів) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), якщо їх можливості з урахуванням мобілізаційного розгортання та переданих їм матеріально-фінансових ресурсів дають змогу виконати ці мобілізаційні завдання (замовлення).

Як встановлено вище, відповідач вважає, що позивач порушив приписи абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону № 3543-XII (підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку).

Стаття 26 Закону № 3543-XII встановлює, що відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ і організацій покладається на відповідних керівників.

Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном встановлює Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487).

На виконання п. 34 Порядку № 1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють:

перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 цього Порядку, або відображення в електронній формі інформації, що міститься в таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія. Приймання на роботу (навчання), взяття на персональний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів. В умовах правового режиму воєнного стану зарахування на навчання до закладів освіти громадян, які підлягають військовому обліку та перебувають на тимчасово окупованій території або вибули з тимчасово окупованої території та територій активних бойових дій за кордон, здійснюється з відстроченням взяття їх на військовий облік і оформлення військово-облікових документів у семиденний строк з дати припинення чи скасування правового режиму воєнного стану;

доведення до призовників, військовозобов`язаних та резервістів правил військового обліку під особистий підпис під час прийняття на роботу (навчання);

надсилання у семиденний строк з дня видання наказу про прийняття на роботу (навчання), звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 4);

оповіщення на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів і забезпечення їх своєчасного прибуття;

подання до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на їх вимогу відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть;

проведення відповідної роз`яснювальної роботи серед призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання ними правил військового обліку;

забезпечення повноти та достовірності облікових даних, що вносяться до списків персонального військового обліку;

взаємодію з відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами СБУ, відповідними підрозділами розвідувальних органів щодо строків та способів звіряння даних списків персонального військового обліку, внесення відповідних змін до них, а також щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

періодичне звіряння списків персонального військового обліку із записами у їх військово-облікових документах. Не рідше одного разу на рік проводять звіряння даних списків персонального військового обліку з обліковими документами відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

внесення у п`ятиденний строк з дня подання відповідних документів (або відображення в електронній формі інформації, що міститься у таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія) змін до списків персонального військового обліку щодо прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), реквізитів паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання, адреси місця фактичного проживання, сімейного стану, освіти, місця роботи і посади та надсилання щомісяця до 5 числа до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну таких облікових даних;

складення і подання щороку до 1 грудня до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць (додаток 6);

приймання від призовників, військовозобов`язаних та резервістів під розписку у бланках розписок (додаток 7) їх військово-облікових документів для подання таких документів до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів з метою їх звіряння з обліковими даними, а також оформлення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;

оформлення документів, необхідних для бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;

постійний контроль за виконанням посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій вимог цього Порядку, а призовниками, військовозобов`язаними та резервістами - правил військового обліку;

постійне інформування відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів про посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які порушують вимоги цього Порядку, а також про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які порушують правила військового обліку, для притягнення їх до відповідальності згідно із законом;

ведення та зберігання журналу обліку результатів перевірки.

Як встановлено вище, відповідач вважає, що позивач порушив абз. 2 п. 34 Порядку № 1487 (з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють: перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 цього Порядку, або відображення в електронній формі інформації, що міститься в таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія. Приймання на роботу (навчання), взяття на персональний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів. В умовах правового режиму воєнного стану зарахування на навчання до закладів освіти громадян, які підлягають військовому обліку та перебувають на тимчасово окупованій території або вибули з тимчасово окупованої території та територій активних бойових дій за кордон, здійснюється з відстроченням взяття їх на військовий облік і оформлення військово-облікових документів у семиденний строк з дати припинення чи скасування правового режиму воєнного стану).

Щодо тези апеляційної скарги, що позивач не є суб`єктом вчинення спірного адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 8 Порядку № 1487 встановлює, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.

Як не заперечується сторонами у справі, позивач є директором Філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Як вбачається з Наказу від 01.02.2023 «Про покладення обов`язків відповідальних за ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на підприємстві» на ОСОБА_6 - інженера з підготовки кадрів І категорії, покладено обов`язки ведення військового обліку військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнного часу. Контроль за виконанням вказаного Наказу покладено на директора.

Наказом від 01.01.2024 «Про покладення обов`язків відповідальних за ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на підприємстві» на ОСОБА_6 - старшого інспектора з кадрів, покладено обов`язки ведення військового обліку військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнного часу. Контроль за виконанням вказаного Наказу покладено на директора.

Колегія суддів також відхиляє доводи позивача про те, що він не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, а натомість ОСОБА_6 є таким суб`єктом та погоджується з судом першої інстанції, що остання не уповноважена на виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а саме не наділена правом прийому на роботу працівників.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення нормативних приписів відповідними доказами.

На виконання ст. 235 КпАП України Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

Керуючись ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення № 650 від 26.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства та містить адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, відтак відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Інші доводи позовної заяви та апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, як такі що не спростовують, факт допущення позивачем порушення ч. 1 ст. 21 Закону № 3543-XII та абз. 2 п. 34 Порядку № 1487, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Косика Вадима Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан